ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 р. 	Справа № 480/5254/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 27.08.25 по справі № 480/5254/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі за текстом - ГУ ПФУ у Львівській області, перший відповідач, пенсійний орган), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Сумській області, другий відповідач, пенсійний орган), у якому просила суд:
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 184250010862 від 09.10.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу роботи - протиправним та скасувати його;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 1 період роботи з 21.11.2012 по 21.05.2013 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва виробництва № 5" ДП "Шосткинський завод "Імпульс" (відповідно до Форми РС-право 0 років 06 місяців);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах (список № 1), у відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня подання заяви про призначення пенсії, тобто з 02 лютого 2024 року, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії. 
В обґрунтування позовних вимог послалася на протиправність та необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 184250010862 від 09.10.2024, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788-XII) через неможливість зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів її роботи з 21.11.2012 по 21.05.2013 в ДП "Шосткинський завод "Імпульс", оскільки непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може позбавляти особу конституційного права на соціальний захист, у тому числі, права на пенсію за віком на пільгових умовах. 
До того ж, зазначила, що відповідно до Наказу № 275 від 01.07.2011 на заводі "Імпульс" була проведена чергова атестація робочих місць, що протиправно залишено поза увагою пенсійного органу.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі №480/5254/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.10.2024 № 184250010862 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю пільгового стажу роботи.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 період роботи з 21.11.2012 по 21.05.2013 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва виробництва № 5" ДП "Шосткинський завод "Імпульс" (відповідно до Форми РС - право 0 років 06 місяців).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновку суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 1211,20 гривень. 
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Перший відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі №480/5254/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність у діях пенсійного органу ознак протиправності, оскільки пільговий стаж ОСОБА_1 становить 07 років 06 місяців, що є недостатньо для призначення бажаної пенсії. У свою чергу, зарахування періодів трудової діяльності позивача з 21.11.2012 по 21.05.2013 згідно з довідкою № 479 від 23.10.2023 є неможливим через відсутність відомостей про атестацію робочого місця. 
З огляду на вказане, враховуючи, що у позивача станом на момент звернення до пенсійного органу із відповідною заявою пільговий стаж роботи становив 7 років 03 місяці 16 днів, що у розумінні пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах, вважав, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в межах спірних правовідносин є правомірними.
Сторони правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач 02.02.2024 звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатом розгляду якої відповідачем прийнято рішення № 184250010862 від 09.02.2024, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Також в спірному рішенні зазначено, що загальний стаж позивача становить 20 років 06 міс. 21 день, пільговий стаж становить 05 років 11 міс. 08 днів. При цьому, відповідачем до пільгового стажу роботи за Списком №1 не було зараховано період роботи з 22.05.2013 по 31.08.2015 на посаді "контролер виробів капсульного виробництва виробництва № 5" та з 01.09.2015 по 31.10.2016 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва цеху № 2" Шосткинського заводу "Імпульс" з підстав відсутності наказів про результати атестації робочого місця.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/1382/24 від 22.08.2024 позовна заява задоволена частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 184250010862 від 09.02.2024, про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу роботи;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачці до пільгового стажу роботи за Списком № 1 період роботи з 22.05.2013 по 31.08.2015 на посаді "контролер виробів капсульного виробництва виробництва №5" та з 01.09.2015 по 31.10.2016 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва цеху №2" ДП "Шосткинський завод "Імпульс";
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 02.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список № 1), у відповідності до п. "а" ч.І ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020), з урахуванням висновку суду.
На виконання судового рішення, відповідач повторно розглянув заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 від 02.02.2024 та прийняв рішення від 09 жовтня 2024 року за № 184250010862, яким відмовив позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 з посиланням на статтю 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, Відповідачем до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період роботи а саме: період з 21.11.2012 по 21.05.2013 згідно довідки № 479 від 23.10.2023 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва виробництва № 5" Шосткинського заводу "Імпульс" у зв`язку із не підтвердження атестації даного робочого місця.
Не погоджуючись із підставами відмови, які зазначені в рішенні від 09.10.2024, позивач звернулася до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.10.2024 № 184250010862, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 період роботи з 21.11.2012 по 21.05.2013 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва виробництва № 5" ДП "Шосткинський завод "Імпульс" (відповідно до Форми РС - право 0 років 06 місяців) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновку суду.
Відмовляючи у задоволенні вимог позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд першої інстанції вважав, що рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні відноситься до дискреційних повноважень пенсійного органу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Виходячи зі змісту преамбули Закону № 1788-XII, цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що станом на час звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах, позивач досягла 45 річного віку.
Отже, необхідний пільговий стаж має становити 07 років 6 місяців.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Колегія суддів наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року по справі № 171/843/17.
Так, із наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається таке: 
- запис № 20 від 21.11.2012, прийнято складальником виробів капсульного виробництва, виробництва №5, пільговий пенсійний список № 1, розділ IX, підрозділ 7; 9.7-3а (наказ № 633 від 20.11.2012); 
- запис № 21 від 22.05.2013, переведено контролером виробів капсульного виробництва №5, пільговий пенсійний список № 1 розд. ІХ п.7; 9.7-3а (наказ № 694 від 22.05.2013).
За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.10.2023 № 479, за період з 21.11.2012 по 21.05.2013 ОСОБА_1 виконувала роботи: складає (розбирає) складні вузли і вироби капсульного виробництва, що містять вибухові речовини, зайнятий повний робочий день у технологічному процесі виробництва засобів ініціювання (складання, розбирання, спорядження, розпорядження засобів ініціювання), що передбачена Списком № 1 за вказаний період.
Вказана довідка видана на підставі особової картки форми № П-2, наказів по підприємству, фотографії робочого дня, листа спостереження, наказу про результати атестації № 275 від 01.07.2011.
Отже, факт зайнятості позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах у повному обсязі підтверджується записами у трудовій книжці.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо непідтвердження проведення на ДП "Шосткинський завод "Імпульс" атестації робочих місць, колегія суддів зазначає наступне.
На виконання пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах.
За визначенням, наведеним у пункті 4 Порядку № 442 та підпункті 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
З огляду на викладене, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Такий висновок безумовно узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.04.2020 по справі № 555/2250/16-а.
Колегією суддів встановлено, що в наявній в матеріалах справи довідці від 23.10.2023 №479 зазначено наступне: «наказ про результати атестації 275 від 01.07.2011».
Відповідно до наказу № 275 від 01.07.2011 на заводі "Імпульс" була проведена атестація робочих місць. У відповідності до Списку найменувань професій, які користуються правом пільгового пенсійного забезпечення, затвердженого 30.06.2011, по виробництву № 5 за порядковим номером "22" у списку № 1 значиться професія (посада) "складальник виробів капсульного виробництва" (Р.ІХ).
Крім того, колегія суддів зазначає, що при прийнятті першим відповідачем рішення №184250010862 від 09.02.2024 про відмову позивачу в призначенні пенсії - спірний період роботи з 21.11.2012 по 21.05.2013 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва № 5" - був зарахований відповідачем до її пільгового стажу роботи за Списком № 1.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до пільгового стажу позивача має бути зарахований період роботи з 21.11.2012 по 21.05.2013 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва № 5" ДП "Шосткинський завод "Імпульс" (відповідно до Форми РС - право 0 років 06 місяців), що свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про результати розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 09.10.2024 № 184250010862 та зумовлює його скасування в судовому порядку.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Колегія суддів враховує, що оскаржуване рішення прийняте першим відповідачем без будь-якого мотивування. При цьому суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданих виключно пенсійному органу.
Таким чином, перший відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо розгляду заяви позивача неналежним чином, колегія суддів погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 період роботи з 21.11.2012 по 21.05.2013 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва виробництва № 5" ДП "Шосткинський завод "Імпульс" (відповідно до Форми РС - право 0 років 06 місяців) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновку суду.
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 по справі № 480/5254/25 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій