КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року м. Київ справа №640/10158/22
Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач 1), Управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач 2) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.05.2022 року №531 “Про призначення та проведення службового розслідування” в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.06.2022 року №472 “Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління” в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції до першого заступника начальника управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві по о/с від 21.06.2022 року про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві з 21.06.2022 року;
- стягнути з відповідачів середньомісячне грошове утримання (заробіток) за час вимушеного прогулу, починаючи з 21.06.2022 року по день ухвалення рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновок дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення його зі служби, а також винесені на його підставі накази в частині звільнення його зі служби в поліції прийнято відповідачем необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, складеними з порушенням вимог діючого законодавства України та такими, що порушують права та законні інтереси позивача, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2022 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статей 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року клопотання Головного управління Національної поліції у місті Києві про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін залишено без задоволення.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи №640/10158/22 до Київського окружного адміністративного суду.
За результатом автоматизованого розподілу, справу № 640/10158/22 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 20 жовтня 2023 року прийнято до провадження адміністративну справу № 640/10158/22 та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.
З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 , 15.08.1997 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України, проходив службу в підрозділах Головного управління МВС України в місті Києві, зокрема, з березня 2012 року - в Управлінні в метрополітені. 
07.11.2015 позивача було призначено начальником відділу Управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві, а 02.2017 - переведено на посаду першого заступника начальника вказаного Управління.
За період служби позивачу присвоєно спеціальне звання старшого начальницького складу - полковник поліції.
11.05.2022 до Головного управління ГУНГІ у м. Києві надійшла доповідна записка начальника управління поліції в метрополітені Головного управління про те, що окремі підпорядковані йому поліцейські, у тому числі полковник поліції ОСОБА_1 , самоусунулись від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії в Україні правового режиму воєнного стану та в період із 25.02.2022 до теперішнього часу відсутні на службі.
З метою перевірки наведеної інформації та встановлення всіх обставин справи, відповідно до статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказом ГУНП у м. Києві від 12.05.2022 № 531 “Про призначення та проведення службового розслідування” за наведеним фактом призначено службове розслідування, затверджено склад дисциплінарної комісії, якій доручено провести службове розслідування в установленому порядку.
У ході проведення службового розслідування встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні”, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 05.00 24.02.2022, строком на 30 діб, в Україні введено воєнний стан.
На виконання зазначених організаційно-розпорядчих актів наказом Головного управління від 24.02.2022 № 219 особовий склад Головного управління переведено на посилений варіант службової діяльності.
З урахуванням зазначених обставин, 24.02.2022 о 05.00, особовий склад підрозділів Головного управління, його територіальних (відокремлених) підрозділів було піднято за сигналом "Тривога'’.
По прибуттю до місць несення служби, особовий склад було озброєно вогнепальною, автоматичною зброєю та залучено до комплексу завдань із виконання посиленого варіанту службової діяльності.
Згідно доповідної записки начальника управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві полковника поліції Пасічника А. від 11.05.2022 установлено, що: 25.02.2022 до управління не прибув перший заступник начальника управління поліції в метрополітені полковник поліції ОСОБА_1 , на неодноразові телефонні дзвінки на номер телефону НОМЕР_1 позивач не відповідав. Проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Водночас 24.02.2022 ОСОБА_1 в КЗЗ управління поліції в метрополітені отримав: ФОРТ-В Ґ№ 0371, 2 магазини та 24 набої до нього; пістолет Макарова ЄС № 8665-79, 2 магазини та 16 набоїв до нього; АКС-74У № 398494, 2 магазини та 60 набоїв до нього, та до чергової частини зброї не повернув. За місце проживання останнього було здійснено виїзд тимчасово виконувачем обов`язків начальником відділу кадрового забезпечення управління поліції в метрополітені майором поліції ОСОБА_2 , але двері в будинок ніхто не відчиняв.
16.05.2022, за допомогою месенджера WhatsAPP ГУНПУ у м. Києві за вих. №2153/125/05/67-2022 позивачу повідомлено, що наказ від 12.05.2022 про звільнення зі служби першого заступника начальника управління поліції в метрополітені полковника поліції ОСОБА_1 скасовано, водночас, відповідно до наказу Головного управління від 12.05.2022 № 531 розпочато службове розслідування за фактом можливого самоусунення від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії воєнного стану в Україні. 
Запропоновано прибути ОСОБА_3 20.05.2022 о 10:00 до адміністративної будівлі Головного управління за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, буд 15. каб. № 540, для надання дисциплінарній комісії пояснення за фактом можливого порушення службової дисципліни.
До ГУНП у м. Києві позивач не прибув та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, про що поліцейськими Головного управління складені Акти про відмову надати пояснення.
У зв`язку з викладеним, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України “Про Національну поліцію”, наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 “Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану”, самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, дисциплінарною комісією рекомендовано до першого заступника начальника управління поліції в метрополітені полковник поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Висновок службового розслідування від 09.06.2022 в установленому порядку затверджений начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві генералом поліції третього рангу Вигівським І.
Наказом ГУНП у м. Києві від 21.06.2022 № 472 “Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління" до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України “Про Національну поліцію”, самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні.
З метою виконання дисциплінарного стягнення, наказом ГУНП у м. Києві від 29.06.2022 №1012 о/с “Щодо особового складу”, відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” полковника поліції ОСОБА_1 (0053188), першого заступника начальника управління поліції в метрополітені звільнено зі служби в поліції.
Вважаючи оскаржувані накази відповідача протиправними позивач звернувся з позовом до суду.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із положень Закону України «Про Національну поліцію», якими визначено, що Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямована на забезпечення публічної безпеки, охорони прав і свобод людини та протидії злочинності.
Відповідно до статті 6 цього Закону діяльність поліції ґрунтується на принципі верховенства права, що передбачає пріоритет прав і свобод людини як найвищої соціальної цінності та обов`язок держави забезпечувати їх ефективний захист з урахуванням практики Європейський суд з прав людини.
Статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено обов`язок поліцейського неухильно дотримуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати службові обов`язки, поважати права і свободи людини, а також дотримуватися вимог Присяги поліцейського.
Особливості проходження служби в поліції визначаються також статтями 59 та 64 цього Закону, згідно з якими служба в поліції є державною службою особливого характеру, що передбачає підвищені вимоги до професійної та морально-етичної поведінки поліцейського, який, складаючи Присягу, бере на себе обов`язок сумлінно служити Українському народові та дотримуватися законів.
Відповідно до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є однією з підстав припинення служби в поліції.
Питання службової дисципліни, видів дисциплінарних стягнень та порядку їх застосування врегульовані Дисциплінарним статутом Національної поліції України, який визначає, що службова дисципліна полягає у неухильному дотриманні законодавства, наказів керівництва та Присяги поліцейського.
Згідно зі статтями 12– 14 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком є винна дія або бездіяльність поліцейського, що порушує службову дисципліну, а дисциплінарне стягнення застосовується з метою забезпечення належного рівня дисципліни та запобігання новим порушенням.
Процедура службового розслідування передбачена статтями 14, 16 та 19 Дисциплінарного статуту і спрямована на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин проступку, встановлення вини поліцейського та підготовку пропозицій щодо виду дисциплінарного стягнення.
Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються характер проступку, ступінь вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а також попередня поведінка поліцейського.
Суд також враховує положення Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179, відповідно до яких поведінка поліцейського має відповідати високим стандартам професійної етики, доброчесності та сприяти формуванню довіри суспільства до поліції.
У контексті застосування зазначених норм Верховний Суд у постанові від 07.03.2024 у справі № 420/3952/20 зазначив, що поведінка поліцейського повинна відповідати етичним, правовим та службово-дисциплінарним стандартам, а їх порушення може свідчити про порушення Присяги та підрив довіри до поліції.
У постанові від 31.05.2023 у справі № 600/1542/22-а Верховний Суд дійшов висновку, що дії, які дискредитують звання поліцейського, є несумісними з подальшим проходженням служби, оскільки підривають авторитет органів поліції.
Також у постанові від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22 Верховний Суд зазначив, що застосування дисциплінарних стягнень здійснюється у порядку зростання, а дискреційні повноваження керівника щодо їх вибору реалізуються в межах вимог закону та з урахуванням обґрунтованості рішення.
Водночас у постанові від 07.03.2024 у справі № 420/3952/20 Верховний Суд звернув увагу, що суд під час розгляду спорів цієї категорії перевіряє не доцільність обраного виду дисциплінарного стягнення, а лише його обґрунтованість, вмотивованість та дотримання встановленої процедури.
Щодо висновків службового розслідування щодо позивача та відповідних спростувань та доводів позивача, суд зазначає наступне.
Як вже вказувалось вище, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який діє дотепер.
Відповідно до вимог статті 24 Закону № 580-VIII, у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальній цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
Беручи до уваги викладене, всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем розташування (дислокації) підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.
Суд наголошує, що приписи Закону № 580-VIII не наділяють поліцейського повноваженнями самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.
Отже, в силу статті 24 Закону № 580-VIII, повноваженнями щодо надання дозволу на зміну місця несення служби, на виїзд за межі території місця розташування (дислокації) підрозділу, в даному випадку, наділений виключно начальник відповідного органу поліції.
Суд зазначає, що матеріалами службового розслідування та матеріалами даної справи в повній мірі підтверджується відсутність позивача за місцем його служби, зокрема з 25.02.2022 по 10.03.2022 (включно).
Позивач у позовній заяві зазначив, що з огляду на проведення бойових дій поблизу місця, де він фактично проживає (с. Борщагівка Бучанського району), та відсутність можливості через блокування під`їздів та ведення вогню направити за ним автомобіль для доставлення до місця несення служби у м. Київ, він з 25.02.2022 по 27.02.2022 за усним розпорядженням начальника Управління поліції в метрополітені ОСОБА_4 , з яким спілкувався неодноразово телефоном, залишався вдома до отримання наступних розпоряджень
Разом із тим, зазначені твердження позивача спростовуються доповідною запискою начальника управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві полковника поліції Пасічника А. від 11.05.2022, де вказується, що 25.02.2022 до управління не прибув перший заступник начальника управління поліції в метрополітені полковник поліції ОСОБА_1 , на неодноразові телефонні дзвінки на номер телефону НОМЕР_1 не відповідав.
При цьому судом встановлено, що поліцейськими управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві, а саме: тимчасово виконувача обов`язків начальника відділу кадрового забезпечення поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві майором поліції ОСОБА_2 , заступником начальника управління в метрополітені полковником поліції Коломийцем С., начальником відділу моніторингу в метрополітені підполковником поліції Осадчим Ю., у присутності заступника начальника відділу превенції управління поліції в метрополітені майора поліції ОСОБА_5 та старшого інспектора відділу кадрового забезпечення управління поліції в метрополітені ОСОБА_6 як свідків, у приміщенні чергової частини управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 20, складені Акти про відсутність на службі без поважних причин з 09 год. по 18.00 год., 25.02.2022, 26.02.2022, 27.02.2022, 28.02.2022, 01.03.2022, 02.03.2022, 03.03.2022, 04.03.2022, 05.03.2022, 06.03.2022, 07.03.2022, 08.03.2022, 09.03.2022, 10.03.2022, першого заступника начальника управління поліції в метрополітені полковника поліції ОСОБА_1 . 
Суд вважає, що доповідна записка начальника управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві полковника поліції Пасічника А. від 11.05.2022 про неприбуття позивача 25.02.2022 до місця дислокації підрозділу та акти про відсутність позивача на місці служби в період з 25.02.2022 по 10.03.2022 є належними і допустимими доказами, якими в повній мірі підтверджується факт відсутності позивача на робочому місці.
Також позивачем не надано жодних доказів повідомлення його безпосереднього керівника про неможливість прибуття на службу.
Крім того суд зазначає, що Головою Національної поліції України було видано наказ від 10.03.2022 № 190 “Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану”, яким зобов`язано поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме:
-поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);
-поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;
-поліцейським, які мають статур одинокої матері (батька).
Пунктом 2 наказу встановлено, що на період дії воєнного стану підпорядкувати поліцейських, визначених пунктом 1 цього наказу, керівникам територіальних органів поліції, на території обслуговування яких перебувають указані поліцейські.
Отже, наказом Національної поліції від 10.03.2022 № 190 визначено обставини, у зв`язку з якими поліцейський, який перебуває поза місцем несення служби звільняється від обов`язку прибути до органу поліції за місцем несення служби та зобов`язаний прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік.
Згідно з поясненнями позивача, 27.02.2022 в нього виникла необхідність у наданні допомоги в евакуації членів сім`ї. Про дану ситуацію він в телефонному режимі повідомив свого безпосереднього керівника - начальника Управління поліції в метрополітені Пасєчніка A.B. Внаслідок невдалої евакуації він разом із сім`єю зупинився в житловому будинку його тестя у с. Жорнівка, Лісова, 120, де й перебували до 07.03.2022.
Також позивач зазначає, що у другій половині березня зробив спробу пішки вздовж річки Ірпінь дістатися до місця свого постійного проживання у с. Борщагівка Бучанського району, однак, по дорозі потрапив під обстріл, внаслідок чого, пройшовши приблизно 10 км, вимушений був повернутися знов у с. Жорнівка. 22.03.2022 позивач зробив ще одну спробу дійти до місця свого проживання в с. Борщагівка тим же маршрутом. Однак, внаслідок вибуху снаряду і вибухової хвилі його відкинуло на деяку відстань, після чого він втратив свідомість. 23.03.2022 був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні № 4 із отриманими пораненнями, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 23.03.2022 по 13.04.2022.
Суд бере до уваги доводи позивача про те, що його вибуття з місця проживання було зумовлено необхідністю евакуації сім`ї у перші дні збройної агресії проти України, та визнає, що такі дії могли бути продиктовані об`єктивними життєвими обставинами.
Разом із тим суд зазначає, що сам по собі факт наявності таких обставин не звільняє поліцейського від обов`язку діяти у межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений законом, зокрема щодо дотримання порядку проходження служби та виконання службових обов`язків.
Як установлено судом, після початку повномасштабної збройної агресії позивач спочатку перебував у селі Борщагівка, а в подальшому самостійно змінив місце перебування та перемістився до села Жорнівка Фастівського району Київської області.
Наведене свідчить про те, що позивач мав фактичну можливість пересування територією Київської області, а відтак не перебував у стані повної ізоляції чи в умовах, які об`єктивно унеможливлювали зміну місця перебування.
Водночас позивач самостійно прийняв рішення не прибувати до місця несення служби та фактично усунувся від виконання службових обов`язків без погодження з керівництвом і без дотримання встановленого порядку. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до безпосереднього керівника, повідомлення про причини своєї відсутності або отримання відповідного дозволу.
Суд також враховує, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що після переміщення до села Жорнівка Фастівського району Київської області існували обставини, які об`єктивно перешкоджали його прибуттю до місця проходження служби у місті Києві.
Зокрема, відсутні докази того, що зазначена територія перебувала у тимчасовій окупації, була повністю заблокована чи ізольована, або що існували інші непереборні перешкоди, які унеможливлювали як фізичне повернення до місця служби, так і належне інформування керівництва про причини відсутності.
За таких обставин суд оцінює пояснення позивача критично та доходить висновку, що останній, будучи обізнаним із покладеними на нього обов`язками та особливим характером служби в поліції, мав реальну можливість виконати обов`язок щодо прибуття до місця служби або принаймні повідомити керівництво про причини своєї відсутності, однак таких дій не вчинив.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач обґрунтовано кваліфікував дії позивача як дисциплінарний проступок.
Суд також враховує, що у період, на який посилається позивач, у зв`язку із введенням воєнного стану та збройною агресією проти України, органи Національної поліції були переведені на посилений варіант несення служби.
У цей період на поліцейських покладались додаткові завдання, пов`язані із забезпеченням публічної безпеки, охороною правопорядку, участю у заходах територіальної оборони та реагуванням на загрози, зумовлені воєнними діями, що, у свою чергу, передбачало підвищені вимоги до дисципліни, організованості та безумовного виконання службових обов`язків.
З огляду на викладене, обов`язок позивача щодо прибуття до місця несення служби та виконання покладених на нього функцій у зазначений період не лише не втрачав свого значення, а навпаки набував особливої важливості.
За таких умов самовільне невиконання службових обов`язків та неприбуття до місця служби без поважних причин і без належного повідомлення керівництва є несумісним із вимогами, що ставляться до поліцейського, та свідчить про порушення службової дисципліни.
Відносно доводів позивача про те, що начальник ГУНП у місті Києві наказом від 12.05.2022 скасував свій попередній наказ про затвердження висновку дисциплінарної комісії від 10.03.2022, а також про відсутність у законодавстві можливості такого скасування та переривання строків накладення дисциплінарного стягнення, суд зазначає таке.
Сам по собі факт відсутності прямої норми, яка б передбачала можливість скасування затвердженого висновку дисциплінарної комісії, не свідчить про протиправність відповідних дій керівника, оскільки останній наділений повноваженнями щодо організації службової діяльності, у тому числі забезпечення законності прийнятих рішень та усунення допущених порушень.
Суд виходить із того, що рішення, прийняте за результатами службового розслідування, не може вважатися таким, що набуло остаточного та незмінного характеру, якщо під час його реалізації або перевірки встановлено обставини, які свідчать про необхідність його перегляду, уточнення або приведення у відповідність до вимог законодавства.
При цьому скасування або зміна відповідного управлінського рішення саме по собі не є притягненням до дисциплінарної відповідальності, а виступає процесуальною передумовою для прийняття нового рішення з урахуванням усіх обставин справи.
Щодо доводів позивача про порушення строків накладення дисциплінарного стягнення, суд зазначає, що вирішальним є не формальний підхід до обчислення строків, а встановлення того, чи було дотримано загальних засад дисциплінарного провадження, зокрема принципів своєчасності, обґрунтованості та об`єктивності.
Матеріалами справи підтверджується, що дисциплінарне провадження щодо позивача здійснювалося у межах процедур, передбачених законодавством, а прийняття подальших управлінських рішень було спрямоване на належне з`ясування обставин та надання їм правової оцінки.
Так, 12.05.2022 наказом ГУНП у м. Києві №315 скасовано дисциплінарні стягнення, застосовані наказами ГУНП у м. Києві від 10.03.2022 №219, від 15.03.2022 №222, від 31.03.2022 №231 та від 15.04.2022 №250, а також висновки службових розслідувань від 10.03.2022, від 15.03.2022, від 31.03.2022 та від 15.04.2022, які стали підставою видання вказаних наказів.
Вказаним наказом скасовано наказ про звільнення позивача на підставі частини 7 статті 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а саме не забезпечення виконання вимог п. 1 ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а саме, право поліцейських на надання пояснень під час службового розслідування. 
Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.05.2022 №531 “Про призначення та проведення службового розслідування” призначено службове розслідування стосовно ОСОБА_1 .
Слід зазначити, що згідно ч. 7 статті 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України керівник, який перевищив надані йому дисциплінарні повноваження, несе відповідальність відповідно до цього Статуту. Дисциплінарне стягнення, застосоване з порушенням вимог цього Статуту, скасовується як незаконне керівником, який його застосував, або прямим керівником.
Таким чином, виявивши не забезпечення виконання вимог п. 1 ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України відповідачем 1 було правомірно скасоване Дисциплінарне стягнення, застосоване з порушенням вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
При цьому, згідно ч. 1, ч. 2 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.
У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
Таким чином, оскільки висновок за результатами службового розслідування стосовно позивача було затверджено 09.06.2022, то днем виявлення дисциплінарного проступку є 09.06.2022, що свідчить про те, що відповідачами додержано строки накладення дисциплінарного стягнення.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частин першої-другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).
Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 частини другої статті 77 КАС України).
За вказаною справою позивачем не наведено належних та достатніх обґрунтувань і доводів, не надано достатньо доказів щодо протиправності спірних наказів, відповідачем в свою чергу доведено правомірність та їх законність.
Відтак спірні накази ГУ НП у м. Києві в частинах, що стосуються позивача, є правомірними, відповідають вимогам статті 2 КАС України та, як наслідок, не підлягають скасуванню.
Враховуючи відсутність підстав для скасування оскаржуваних наказів, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з відповідачів середньомісячного грошового утримання (заробітку) за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частин першої-другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина третя статті 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Враховуючи, що в задоволенні позову належить відмовити підстави розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
рішення виготовлене та підписане 14.04.2026

Суддя Панченко Н.Д.