Справа № 172/2365/25
Провадження № 2/172/1030/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2026 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді – Битяка І.Г. 
за участі секретаря судового засідання – Глушко О.М.
представника позивача – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, –

В С Т А Н О В И В

До суду надійшов вищевказаний позов. В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 зазначає, що 02.05.2025 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі 610000,00 грн., про що власноручно написав розписку. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 09.09.2025 року, однак у встановлений розпискою строк ОСОБА_3 гроші не повернув, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 610000,00 грн. грн. та понесені судові витрати у справі. 
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.
Відповідач про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача ОСОБА_4 надала суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки відповідач не писав розписку і ким написана розписка, копія якої долучена до матеріалів позову, відповідачу не відомо. Крім цього, зазначає, що розписка не відповідає вимогам чинного законодавства щодо форми договору позики, а саме: розписка не містить посилання на момент передання грошових коштів, не зазначено що кошти передаються в борг. Також представник позивача надав суду клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи розписки, наданої стороною позивача на підтвердження позовних вимог. Повідомляє, що відповідач перебуває на службі у ЗСУ, але жодних доказів цього факту суду не надала.
Представник позивача надав суду відповідь на відзив. Долучив оригінал розписки від 02.05.2025 року, яка написана власноручно відповідачем та підтверджує надання йому грошових коштів у сумі 610 000 гривень у позику. В цій же розписці сторонами узгоджено, що грошові кошти позичальник зобов`язується провернути позикодавцю в строк до 09.09.2025 року.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Так, представник відповідача ОСОБА_4 надав суду клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи розписки, наданої стороною позивача на підтвердження позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 не писав цієї розписки.
Ухвалою від 23.12.2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі задоволено. 
Цією ж ухвалою витребувано у ОСОБА_3 вільні зразки його підпису та почерку та постановлено відібрати у ОСОБА_3 експериментальні зразки його підпису та почерку.
Однак відповідач станом на дату проведення підготовочго засідання – 12.02.2026 року, ухиляється від надання вільних та експериментальних зразків його підпису та почерку, у підготовче засідання ні відповідач, ні представник відповідача, який заявляв про призначення експертизи, не з`явилися. Тому суд ухвалою від 12.02.2026 року постановив клопотання представника відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі залишити без розгляду та продовжити розгляд справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Таким чином, суд враховуючи, що відповідач ухиляється від надання вільних та експериментальних зразків його підпису та почерку, що необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи, яка до того ж заявлена стороною відповідача, вважає можливим визнати факт написання відповідачем ОСОБА_3 розписки від 02.05.2025 року, згідно з якою останній отримав від ОСОБА_2 грошові кошти та зобов`язався повернути їх у встановлений розпискою строк. 
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також враховуючи, що відповідач ухиляється від подання необхідних для експертизи матеріалів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, оскільки відповідач у визначений договором позики строк не повернув суму позики у зв`язку з чим, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає таке.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, то з відповідача на його користь слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду в сумі 4880,00 грн.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 3-5 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Таким чином, суд вважає, що розмір гонорару адвоката у сумі 29900,00 грн. неспівмірний зі складністю справи, а також часом, необхідним представнику позивача для вчинення відповідних процесуальних дій.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263, 279, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 526, 533, 625, 1046-1050 ЦК України, -
У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики – задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 02.05.2025 року в сумі 610000 (шістсот десять тисяч) гривень 00 копійок. 
3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4880,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя  І.Г. Битяк