Справа № 304/2983/25 Провадження № 3/304/185/2026	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
  	13 лютого 2026 року 	м. Перечин	

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перечин адміністративний матеріал (протокол серії ЗхРУ №013427Е від 20.12.2025), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с.Люта Перечинського району Закарпатської області, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працюючого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , моб.тел.: НОМЕР_1 ,
за ч.1 ст.185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

20 грудня 2025 року о 21 год. 00 хв., на околиці населеного пункту с.Дубриничі (територія Перечинської територіальної громади, Ужгородського району Закарпатської області), в межах контрольованого прикордонного району, на відстані близько 8500 метрів до державного кордону, на напрямку 189 прикордонного знаку уповноваженою посадовою особою ДПСУ ОСОБА_2 був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_3 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовців Державної прикордонної служби, які виконували службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону України, а саме: законну, неодноразово повторену вимогу пред`явити для перевірки документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився виконувати, чим порушив вимоги ч.2 ст.23, ст.34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.185-10 КУпАП.
В судові засідання , призначені на 06.01.2026 року, 09.01.2026 року, 16.01.2026 року, 23.01.2026 року, 27.01.2026 року, 13.02.2026 року  ОСОБА_3 повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час проведення судового засідання своєчасно та у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками про доставку адресату ОСОБА_3 sms-повідомлень, які є в матеріалах справи (а.с.13-17), однак про причини неявки  ОСОБА_3 суду не повідомив, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки на адресу суду не надано, заперечень на складений протокол про адміністративні правопорушення  ОСОБА_3 не подано. Проте в матеріалах справи є письмова заява  ОСОБА_3 від 20.12.2025 року, в якій він просить розглядати справу про адміністратвне правопрушення за ч.1 ст.185-10 КУпАП без його участі, у зв`язку із сімейними обставинами (а.с.12).
Враховуючи скорочені строки розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність  ОСОБА_3 , на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що категорія правопорушення за ч.1 ст.185-10 КУпАП не відноситься до тієї категорії справ, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч.2 ст.268 КУпАП).
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Повно та всебічно вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 304/2983/25 відносно  ОСОБА_3 за ст.185-10 КУпАП, суддя приходить до наступних висновків.
Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.
У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Диспозиція ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачає злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
Статтею 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлена відповідальність за неправомірні дії, що перешкоджають реалізації повноважень Державної прикордонної служби України, зокрема непокора або опір законним вимогам військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, неправомірне втручання в їх законну діяльність тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.
Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».
З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 не виконав законні вимоги військовослужбовців Державної прикордонної служби, які виконували службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону України, а саме: законну, неодноразово повторену вимогу пред`явити для перевірки документи, що посвідчують особу, ОСОБА_3 відкрито відмовився виконувати. 
Згідно п.1 ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:
1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України;
2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу;
3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;
4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини;
5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення;
6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України`перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
Дослідивши у повному обсязі надані документи, суд вважає, що у діях  ОСОБА_3  є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, який кваліфікується як злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України вчинене групою осіб.
Вина  ОСОБА_3  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП підтверджується наступними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 013427Е від 20.12.2025 року, зі змістом якого  ОСОБА_3 був ознайомлений, примірник протоколу отримав 20.12.2025 року, про що свідчить підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при цьому будь-яких заперечень, зауважень до вказаного протоколу  ОСОБА_3  не відображено (а.с.1), протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_3 від 20.12.2025 року, в якому вказано, що особу встановлено за паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Великоберезнянським РВ УМВС України в Закарпатській області від 27.02.2012 року (а.с.2); протоколом особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів від 20.12.2025 року (а.с.3); фотокопією паспорту на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 (а.с.4); рапортом молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) ОСОБА_2 від 20.12.2025 року (а.с.5); схемою затримання громадянина України ОСОБА_3 за 8500 метрів до Державного кордону (а.с.6); заявою  ОСОБА_3 від 20.12.2025 року про відмову від послуг адвоката (а.с.7); заявою  ОСОБА_3 від 20.12.2025 року про отримання смс-повідомлень (а.с.8); заявою  ОСОБА_3 від 20.12.2025 року про розгляд справи без його участі у зв`язку із сімейними обставинами (а.с.9,10).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення  ОСОБА_3 вимог ч.2 ст.23, ст.34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_3 , останнім не надано.
При цьому, суд бере до уваги факт відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 перебуває на військовому обліку і останній має відстрочку (бронювання) від мобілізації, під час дії в Україні воєнного стану.
Отже, в ході розгляду справи судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби вищої категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю ОСОБА_4 була упереджена при складанні відносно  ОСОБА_3 протоколу за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП адміністративного правопорушення, що в неї були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про її зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази у матеріалах даної справи.
Тому суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби ОСОБА_4 діяла у межах наданих їй повноважень.
Разом з тим, під час розгляду справи, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо  ОСОБА_3  незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.
Окрім того, слід зазначити, що своїм правом бути присутнім при розгляді в суді ОСОБА_3 не скористався, на неодноразові виклики суду, до зали судових засідань останній не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень не подавав.
Крім того, не надано доказів того, що відносно  ОСОБА_3 під час його затримання був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду. Між тим, суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що  ОСОБА_3 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, у передбачений Законом спосіб.
З огляду на викладені обставини, в судовому засіданні достовірно встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовців Державної прикордонної служби, які виконували службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону України, чим порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тому в його діях наявний склад правопорушення передбачений ч.1 ст.185-10 КУпАП.
Відповідно до ч.1,2 ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Вирішуючи питання про вид та розмір адміністративного стягнення, суддя, відповідно до ст.33 КУпАП, Вирішуючи питання про вид адміністративного стягнення, суддя відповідно до ст.33 КУпАП враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, його суспільну небезпеку, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, сімейний та майновий стан, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, та суд вважає, що до ОСОБА_3 підлягає застосуванню адміністративне стягнення у виді штрафу, що є необхідним та достатнім для виховання зазначеної особи в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як ним, так і іншими особами.
Таким чином, приймаючи до уваги характер та обставини скоєного адміністративного правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_3 , суд враховує особу правопорушника, його вік, матеріальний та сімейний стан, а також приймає до уваги ті обставини, що на утриманні ОСОБА_3 неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб не має, оскільки інших відомостей матеріали справи не містять, та ті обставини, що у суду відсутні відомості про притягнення ОСОБА_3 протягом року до адміністративної відповідальності, та згідно даних протоколу, ОСОБА_3 ніде не працює, постійного джерела прибутку не має, а отже суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ОСОБА_3 в подальшому нових адміністративних правопорушень, застосувати до ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.185-10 КУпАП, а саме в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Відповідно до положень ст.40-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст.ст.33,40-1,185-10 ч.1, ст.251, 283-285, 294 КУпАП, суд - 

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначити  ОСОБА_5  адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Адміністративний штраф сплачувати: ГУК у Закарпатській області/Перечинська тг/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37975895, банк отримувача - казначейство України (ЕАП), номер рахунку (ІВАN) UA398999980313080106000007379, призначення платежу: «адміністративний штраф та інші санкції», код 21081100.
Стягнути з ОСОБА_1  судовий збір в дохід держави в сумі - 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок (Отримувач - ГУК у м.Києві/ м.Київ/ 22030106, код ЄДРПОУ - 37993783, рахунок - UA908999980313111256000026001, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030106).
Роз`яснити правопорушнику, що згідно частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови із наданням відповідної квитанції про сплату штрафу до канцелярії суду, а в разі оскарження такої постанови, - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня повідомлення про залишення апеляційної скарги без задоволення. 
У разі несплати штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 КУпАП, при примусовому виконанні постанови суду, згідно ч.2 ст.308 КУпАП, штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі.
Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання постановою законної сили або закінчення строку, встановленого у разі відстрочки або розстрочки виконання постанови.
Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, законним представником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

  	Суддя  Перечинського районного суду  Закарпатської області	    Сидоренко Ю. В.