Провадження № 1-кп/537/210/2026 
Справа № 537/1892/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2026  року       м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в м. Кременчук кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2026 року за №12026170530000055, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деріївка Онуфріївського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який одружений, не працює, має малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
у с т а н о в и в :
29.01.2026 року близько 16 год 00 хв біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 помітив на лавочці жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходилось майно, належне особі похтлого віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За таких обставин у нього виник прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вважаючи, що його дії непомітні для оточуючих, скориставшись тим, що власниця не спостерігала уважно за своїм майном, керуючись корисливим мотивом та метою, шляхом вільного доступу, таємно викрав належну ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходилося наступне майно: мобільний телефон марки «Moto» моделі «G05», блакитного кольору, ІМЕІ 1/2: НОМЕР_1 , вартістю 3458,33 грн. та грошові кошти у сумі 400 гривень. Після чого ОСОБА_4 зник з місця скоєння злочину, а викраденим чужим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, матеріального збитку на загальну суму 3858 гривень 33 копійки.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4  повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених в обвинувальному акті. Повідомив, що одружений, має з дружиною спільну дитину, а також виховує ще дитину дружини. Має постійне місце проживання, де зареєстрований. Раніше не судимий. Вперше притягається до кримінальної відповідальності. Не працює. З цих підстав сім`я опинилася в скрутних обставинах, потребує грошові кошти для виживання. Зимою 2026 року біля під`їзду будинку по вул. Манагарова у м. Кременчуці він побачив сумку, зрозумів, що вона належить жінці похилого віку. Скориставшись тим, що власниця відійшла від свого майна, він таємно викрав сумку та зник з місця вчинення злочину. Тут же за рогом будинку він перевірив сумку, виявив в ній мобільний телефон та грошові кошти 400 грн., які взяв із собою, а сумку тут же викинув. Викрадений мобільний телефон продав знайомому ОСОБА_7 за 1200 грн. Отримані грошові кошти потратив на придбання продуктів харчування для своєї сім`ї. Додав, що щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Визнав визначену експертом вартість викраденого мобільного телефону. Повідомив поліції кому збув викрадений телефон, чим фактично частково добровільно відшкодував шкоду заподіяну злочином. ОСОБА_4 має постійне місце проживання. Не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра. Просив суд не карати його суворо. 
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд при встановлені фактичних обставин справи за клопотанням прокурора, з яким погодився обвинувачений, обмежився його допитом та дослідженням доказів, які характеризують його особу. 
Вина обвинуваченого підтверджується його особистими поясненнями в істинності та добровільності яких сумнівів у суду не виникає. А тому суд вважає вину обвинуваченого доведеною. 
Таким чином суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_4 таємно викрав чуже майно (крадіжка) в умовах воєнного стану, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України. 

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. 
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
В ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до ст.65 КК України, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, конкретні обставини справи (1 епізод таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу), загальний розмір заподіяної шкоди (3858,33 грн.), відсутність тяжких наслідків від кримінального правопорушення. 
Потерпіла не з`явилася в судове засідання, подала письмову заяви, в якій просила розглянути справу без її участі, при призначенні покарання покладалася на розсуд суду. 
Разом з тим суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності. Одружений. Має малолітню дитину 2022 р.н., допомагає дружині виховувати її дитину від попередніх стосунків. Проте не працює, хоча є особою із задовільним станом здоров`я. Має постійне місце проживання. Не перебуває під диспансерним або консультативним наглядом у психоневрологічному чи наркологічному диспансері. Суду не подані негативні характеристики з місця його проживання. 
ОСОБА_4 частково відшкодував заподіяну злочином матеріальну шкоду, шляхом повернення викраденого майна – мобільного телефону.
Обставинами, які в силу ст.66 КК України пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставина, яка в силу ст.67 КК України обтяжує покарання, – вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. 
З огляду на наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання в межах санкції закону за вчинене ним кримінальне правопорушення. 
На підставі ст.75 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, обставини справи та відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, враховуючи особу обвинуваченого, думку прокурора, а також думку потерпілої, яка в своїй заяві не просила суворо карати обвинуваченого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливо із звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк з покладанням обов`язків, визначених п.1, п.2 ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст.76 КК України.
А тому суд вважає за необхідне на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення з випробуванням на іспитовий строк з покладанням обов`язків, визначених п.1, п.2 ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст.76 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлявся. 
Долю речових доказів вирішити із дотриманням вимог ст.100, ст.174 КПК України. 
На підставі ст.124 КПК України, стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в розмірі 2674,20 грн. 
Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.03.2026 року у справі № 537/1035/26 щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід особисте зобов`язання на строк 2 місяці, тобто з 20.03.2026 року до 20.05.2026 року. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 виконав свої процесуальні обов`язки, не ухилявся від суду, сприяв встановленню істини у справі. А тому враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, обставини, які характеризують його особу, а також призначене судом звільнення його від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк, суд не вбачає ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для продовження щодо обвинуваченого запобіжних заходів до набрання вироком законної сили. 
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд 
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, відповідно до п.1, п.2 ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст.76 КК України поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
На підставі ст.124 КПК України стягнути з  ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в розмірі 2674,20 грн. 
На підставі ст.174 КПК України, скасувати арешт майна – мобільного телефону марки «Moto» моделі «G05», блакитного кольору, ІМЕІ 1/2: НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.02.2026 року у справі №537/1035/26, провадження №1-кс/537/124/2026.
На підставі ст. 100 КПК України речовий доказ: мобільний телефон марки «Moto» моделі «G05», блакитного кольору, ІМЕІ 1/2: НОМЕР_1 , який зберігається в пакеті експертів МВС №3587833 в камері зберігання речових доказів ВП №1 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області – повернути власниці  ОСОБА_6 .
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку, з особливостями, наведеними у ч.2 ст.394, ч.3 ст.349 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука у строк 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вручити учасникам процесу копію вироку негайно, після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, направити копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, ознайомлення з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Протягом строку апеляційного оскарження учасники судового провадження за їх клопотанням можуть ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Суддя     ОСОБА_1