справа №755/10886/25 головуючий у суді І інстанції Левко В.Б.
провадження №33/824/666/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Конопата Миколи Івановича на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, адвокат Конопат Микола Іванович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , 18 листопада 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року та закрити провадження у справі за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував чи мало місце вчинення адміністративного правопорушення та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, що призвело до ґрунтування висновків на припущеннях.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем та зупинки працівниками поліції, а долучене до протоколу відео не розкриває суті інкримінованого правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 не відстороняли від керування, що в сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського процедурі оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.
Додатково вказав, що 07 листопада 2025 року ОСОБА_1 разом із захисником прибули на розгляд справи про адміністративне правопорушення до Дніпровського районного суду міста Києва. Однак, секретар судових засідань повідомив, що розгляд справи не відбудеться і наступна дата буде повідомлена додатково. Про те, що 07 жовтня 2025 року суд розглянув справу та прийняв постанову апелянт дізнався лише 10 листопада 2025 року Наведене позбавило його можливості подати апеляційну скаргу своєчасно.
У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Конопат Микола Іванович доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. Окрім того, клопотали про визнання недопустимим як доказу відеозапису з бодікамер поліцейських.
Допитаний у судовому засіданні капітан поліцій ОСОБА_2 та старший лейтенант поліції Мельник В.В. пояснили, що 26 травня 2025 року екіпаж патрульної поліції отримав виклик про те, що автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, р.н. НОМЕР_2 порушує громадський спокій, їздить з гучною музикою та створює аварійні ситуації. Приїхавши за адресою виклику автомобіль поліцейські не виявили, тому почали шукати його у дворах житлової забудови. У дворі одного з будинків виявили вказаний автомобіль. Коли підходили до ОСОБА_1 бачили як з автомобіля викидати пляшку з-під алкоголю. Чому на відеозаписі не зафіксовано як рухається автомобіль не можуть пояснити, оскільки матеріали для направлення протоколів до суду готує інший відділ.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 26 травня 2025 року зі своїм другом ОСОБА_1 вирішили відпочити після роботи та дорогою додому купили алкоголь. Оскільки дівчина свідка не дозволяла вживати алкоголь в квартирі, вони вирішити, що будуть випивати в автомобілі. Наголошував, що після того як автомобіль припаркували у дворі, ОСОБА_1 за кермо не сідав, автомобілем не керував.
Київська міська прокуратура про апеляційний розгляд справи повідомлена 15 грудня 2025 року, про що свідчить Звіт про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, однак позицію щодо справи не висловила.
Щодо строку на апеляційне оскарження
З метою реалізації права на апеляційне оскарження, у тому числі у випадку неотримання повного тексту судового рішення у строк, який би дозволяв своєчасно подати апеляційну скаргу, частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлена можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. Так, у вказаній частині статті зазначено, що у разі пропущення особою десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення суд може поновити його за відповідним клопотанням апелянта.
Згідно з ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Апеляційним судом встановлено, що у оскаржуваній постанові суд першої інстанції зазначив про неявку ОСОБА_1 та його захисника у судове засідання, що не відповідає дійсності адже за даними Журналу відвідувачів Дніпровського районного суду м. Києва 07 жовтня 2025 року о 14-12 год. ОСОБА_1 та адвокат Конопат М.І. прибули до суду.
В матеріалах справи відсутні докази отримання копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 та/ або його захисником у день розгляду справи. Фактично копію оскаржуваної постанови вручено захиснику Колісниченка О.В. 10 листопада 2025 року.
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови з поважних причин, тому його клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
При розгляді справи місцевий суд не дотримався вказаних положень закону.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до хибного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735.
Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями абзацу п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Так, відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до пункту 2.9.а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на той факт, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що в момент складення протоколу про адміністративне правопорушення він керував транспортним засобом. Апелянт зазначає, що алкогольні напої вживав після того, як припаркував автомобіль у дворі будинку і більше автомобілем не керував.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 №14, відповідальність за ст. 130 КУпАП, зокрема, несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Таким чином, керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Вказана правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду у справі №404/4467/16-авід 20 лютого 2019 року.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №342605 від 26 травня 2025 року «26 травня 2025 року о 21 год 23 хв за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 3Б, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки, приладом Alcotest 6820, arnk 0495, тест 5282, результат огляду 1,49 %. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9.а Правил дорожнього руху.».
Допитаний у судовому засіданні капітан поліцій ОСОБА_2 та старший лейтенант поліції Мельник В.В. пояснили, що 26 травня 2025 року екіпаж патрульної поліції отримав виклик про те, що автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, р.н. НОМЕР_2 порушує громадський спокій, їздить з гучною музикою та створює аварійні ситуації. Приїхавши за адресою виклику автомобіль поліцейські не виявили, тому почали шукати його у дворах житлової забудови. У дворі одного з будинків виявили вказаний автомобіль. Коли підходили до ОСОБА_1 бачили як з автомобіля викидати пляшку з-під алкоголю. Чому на відеозаписі не зафіксовано як рухається автомобіль не можуть пояснити, оскільки матеріали для направлення протоколів до суду готує інший відділ.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 26 травня 2025 року зі своїм другом ОСОБА_1 вирішили відпочити після роботи та дорогою додому купили алкоголь. Оскільки дівчина свідка не дозволяла вживати алкоголь в квартирі, вони вирішити, що будуть випивати в автомобілі. Наголошував, що після того як автомобіль припаркували у дворах, вони з ОСОБА_1 дійсно сиділи у автомобілі і випивали, проте автомобілем останній не керував і у рух його не приводив. Коли сиділи та випивали до них підійшов поліцейський і почав розмовляти з ОСОБА_1 , про що точно не пам`ятає.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності.
За даними відеофіксації на камеру поліцейських 472254, 473515 зафіксовано як о 21-25 год. 26 травня 2025 року поліцейський підходить до нерухомого автомобіля, який знаходить у дворах житлової забудови зі словами «чому викадаєте пляшки з машини?». На час початку запису автомобіль знаходить в нерухомому стані. О 21-27 год. поліцейські повідомили ОСОБА_1 , який сидів на водійському місці, що виявили в нього ознаки сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) і запропонували пройти огляд на місці. За результатами огляду, проведеного о 21-29 год, у ОСОБА_1 виявили вміст алкоголю у 1,49 проміле. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, в ході складення протоколу з результатами огляду погодилася.
Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, вказаний відеозапис не містить доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, зокрема, не зафіксовано ні рух транспортного засобу ні факт його зупинки. З розмови між ОСОБА_1 та поліцейськими також не можна встановити, що ОСОБА_1 керував автомобілем і зупинився на вимогу поліцейського.
Таким чином, будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону) матеріали справи не містять.
Окрім того, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Вона має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Проте, з наявного у матеріалах справи відеозапису встановлюється, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП.
Долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис містить достовірні дані про дії ОСОБА_1 та поліцейських на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст. 251 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.
У справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, під час розгляду справи за доказами, що містяться в матеріалах справи не встановлено, що працівники поліції зупиняли транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, р.н. НОМЕР_2 , оскільки він як зазначалося вище на момент приїзду поліцейських був припаркований у дворах житлової забудови та не встановлено, на яких правових підставах працівники поліції, не встановивши чи керував транспортним засобом ОСОБА_1 , запропонували пройти останньому огляд на стан сп`яніння.
При цьому, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Слід зазначити, що суд не вправі самостійно відшуковувати докази винуватості у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
З урахуванням частини першої статті 6 згаданої Конвенції, Європейський суд з прав людини у справі «Малофеєва проти росії» (рішення від 30 травня 2013 року) зазначив, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а відтак постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Конопата Миколи Івановича на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року - задовольнити.
Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №342605 від 26 травня 2025 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік - скасувати та прийняти нову постанову.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 25 березня 2026 року.

Суддя: Р.В. Березовенко