Справа № 141/85/26
Провадження №1-кп/141/24/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року    с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні кримінальне провадження № 42025020000000202, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2025 за обвинуваченням  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблуновиця Оратівського району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не працює, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України,

У С Т А Н О В И В:

16 листопада 2025 року у денний час доби (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_2 перебував на земельній ділянці, що розташована між селами Оратів та Мервин Оратівської ТГ Вінницького району Вінницької області, де без відповідного дозволу проводив земляні пошуково-археологічні роботи, в ході чого за допомогою раніше заготовленого пристрою – металошукача (металодетектора) марки «Фортуна-М3» відшукав у землі бронзовий римський казанок з ручкою, типу Геммоор, фрагменти бронзового римського черпака для вина, фрагменти бронзової римської цідилки для вина, бронзову пряжку типу Омега з обоймою для кріплення до поясу та подібну обойму від аналогічної пряжки й частини та фрагменти бронзового римського триніжника-підставки (трипоїда), які визначив для себе як коштовний скарб, що має особливу історичну, наукову, культурну цінність.
Зазначені знахідки відповідно до довідки спеціаліста Національного музею історії України № 02-14/06/101-2026 від 04.02.2026 датуються другою половиною 3 століття та складаються з культурних цінностей – археологічних предметів, тобто є скарбом, що становить культурну цінність. За своїм складом, унікальністю та важливістю він є унікальним скарбом, який має особливу історичну, наукову, художню та культурну цінність. Є археологічними предметами, які знайдені разом, у зв`язку з чим вони складають єдиний депозит, який відноситься до германського воїнського поховання-кремації.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону археологічної спадщини», знахідки, одержані в результаті археологічних досліджень (нерухомі та рухомі предмети, які були пов`язані з об`єктом археологічної спадщини і виявлені під час археологічних досліджень), є державною власністю. 
Частинами 1 та 2 статті 36 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що у разі виявлення знахідки археологічного або історичного характеру, виконавець робіт зобов`язаний зупинити їх подальше проведення і протягом доби повідомити про це відповідний орган охорони культурної спадщини, на території якого проводяться земляні роботи. Земляні роботи можуть бути відновлені лише згідно з письмовим дозволом відповідного органу охорони культурної спадщини після завершення археологічних досліджень відповідної території. 
Діючи всупереч вимогам ч. 2 ст. 17, ч. 1, ч. 2 ст. 36 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ОСОБА_2 , розуміючи, що знайдені ним предмети є скарбом, який має історичну, наукову, художню і культурну цінність, тобто є археологічними знахідками та є державною власністю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, бажаючи їх настання, діючи умисно й з корисливих мотивів, не вжив жодних заходів для повідомлення відповідного органу охорони культурної спадщини, а знайдені ним предмети переніс до свого помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим привласнив їх. 
В подальшому, 16.11.2025 у другій половині дня (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_2 , використовуючи особистий мобільний телефон марки «Редмі 9А», у соціальній мережі «Фейсбук» зі сторінки « ОСОБА_3 » розмістив у декількох групах, пов`язаних із незаконним детекторним пошуком, фотографії знайдених ним предметів. 
10.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді Іллінецького районного суду № 131/20/26 (провадження 1-кс/131/11/2026) було проведено обшук у квартирі ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ОСОБА_2 показав та добровільно видав наявний в його спальній кімнаті зазначений вище скарб, а саме – бронзовий римський казанок з ручкою, типу Геммоор, фрагменти бронзового римського черпака для вина, фрагменти бронзової римської цідилки для вина, бронзову пряжку типу Омега з обоймою для кріплення до поясу та подібну обойму від аналогічної пряжки й частини та фрагменти бронзового римського триніжника-підставки (трипоїда), які в подальшому були вилучені. 
Відповідно до довідки Національного музею історії України № 02-14/06/101-2026 від 04.02.2026 зазначені предмети утворюють єдиний депозит, що становить собою унікальним скарб.
Досудовим слідством дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 193 КК України, як незаконне привласнення особою скарбу, який має особливу історичну, наукову, художню та культурну цінність.
Обвинувачений ОСОБА_2 звернувся до прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_4 із заявою від 11.02.2026, складеною в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , згідно із якою він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, погоджується на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження.
Представник юридичної особи, яка є потерпілою у кримінальному провадженні, Національного музею історії України, начальник відділу аналітики та моніторингу обігу культурних цінностей Національного музею історії України ОСОБА_6 (за довіреністю) також звернувся до прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_4 із заявою від 11.02.2026, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. 
Також у зазначеній заяві від 11.02.2026 представником юридичної особи, яка є потерпілою у кримінальному провадженні, Національного музею історії України, ОСОБА_6 зазначено, що цивільний позов ОСОБА_6 подавати не буде, оскільки скарб, викопаний ОСОБА_2 , уже передано до Національного музею історії України.
Встановивши під час дізнання, що підозрюваний ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і погоджується з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а також той факт, що представник юридичної особи, яка є потерпілою у кримінальному провадженні, Національного музею історії України, начальник відділу аналітики та моніторингу обігу культурних цінностей Національного музею історії України ОСОБА_6  не заперечує проти такого розгляду, прокурор на підставі ч. 1 ст. 302 КПК України надіслав до суду обвинувальний акт, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Частиною 1 ст. 382 КПК України унормовано, що суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини другої статті 381 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Розглянувши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд доходить висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 193 КК України, як незаконне привласнення особою скарбу, який має особливу історичну, наукову, художню та культурну цінність.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Судом установлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, не працює, на «ДО» у лікаря нарколога КНП «Оратівська ЛПЛ» та на «ДО» у лікаря психіатра КНП «Оратівська ЛПЛ» не перебуває, раніше не судимий.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_2 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, фактичних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги особу обвинуваченого та його стан здоров`я, суд доходить висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу в межах санкцї ч. 1 ст. 193 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
На переконання суду, призначене покарання у виді штрафу буде справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_2 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України. 
Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України скасувати арешт, накладений на речові докази.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні № 42025020000000202 не обирався.
Керуючись ст. ст. 66, 67, 193 КК України, ст. ст. 368-371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 193 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн (одна тисяча сімсот гривень 00 копійок).
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області у справі № 131/20/26 від 13.01.2026, скасувати.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- 54 (п`ятдесят чотири) металеві предмети, схожі на уламки артефактів римського періоду, які передано на відповідальне зберігання під розписку до Національного музею історії України – залишити на зберіганні у Національному музеї історії України;
- металошукач (металодетектор) марки «Фортуна-М3», що належить ОСОБА_2 , який знаходяться на відповідальному зберіганні у  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – повернути власнику майна  ОСОБА_2 (залишивши у його володінні); 
- мобільний телефон марки «Редмі 9А» чорного кольору, що належить ОСОБА_2 , який знаходяться на відповідальному зберіганні у  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – повернути власнику майна  ОСОБА_2 (залишивши у його володінні).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Оратівський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його отримання.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя       ОСОБА_1