ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/552/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ 00034022), у якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії за період з 07.09.2023 по 16.08.2024 року.
2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії за період з 07.09.2023 по 16.08.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
3. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2022 по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та станом на 01.01.2023 Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".
4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.03.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та станом на 01.01.2023 Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік"
В обгрунтування позовних вимог вказує, що під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, у результаті ворожого мінометного обстрілу, отримав вибухову травму (акубаротравму), пов`язану із захистом Батьківщини. У подальшому у період з 07.09.2023 року по 16.08.2024 року проходив лікування у зв`язку із наявністю травм та їх наслідків, які пов`язані з проходженням військової служби та пов`язане із захистом Батьківщини, а саме перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними виписками із медичної карти стаціонарного хворого, довідок ВЛК, згідно яких ОСОБА_2 перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (завірені копії додаються). Загальний час лікування склав фактично 12 місяців. Відповідно до положень п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” на період стаціонарного лікування після поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини, я маю право на отримання збільшеного додаткового грошового забезпечення в розмірі 100 000 грн. Однак, додаткова винагорода позивачу не нараховувалося.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
18 лютого 2026 року від Міністерства оборони надійшли пояснення, де вони просять відмовити у задоволенні позову.
03 березня 2026 року представником відповідача подано відзив на позов, де просить відмовити у задоволенні позову. Обгрунтовує це тим, що Натомість, в поданих документах ОСОБА_1 відсутня інформація про ступінь важкості поранення “ТЯЖКЕ ПОРАНЕННЯ”. В долученій до матеріалів позовної заяви позивачем Довідці про обставини травми №3506 від 03.08.2023 року зазначено: “ 16 липня 2023 року отримав бойову травму: Вибухова травма. Акуборотравма”, згідно виписки №1615 від 16.07.2023, довідок ВЛК №16980 від 07.09.2023, №82 від 22.05.2024 отримана травма, згідно класифікатора тяжкості отриманих травм, дана травма відноситься до легких, згідно Наказу МОЗ України №370 від 07.07.2007, що зазначено у свідоцтві про хворобу №36/24. Тобто, у відповідача не було підстав для включення позивача до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про отримання позивачем тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК, що дають право на таку виплату, а з цих причин позовна вимога щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2022 по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік". Отже, на момент набрання чинності постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 зазначеної постанови викладеній у редакції згідно з пунктом 6 постанови № 103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 i 14".
09 березня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, де вказує, що 3 аналізу наведених норм Постанови № 168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Додатково наголошуємо, що отримане поранення ОСОБА_2 за наслідками призвело встановлення інвалідності спочатку ІІІ групи, у подальшому через погіршення (ускладенення) стану здоров`я до ІІ групи.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що у спірний період позивач проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу від 23.08.2024 року №253 солдата призваного по мобілізації ОСОБА_3 , "08" серпня 2024 року №44-РС, звільненого відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у відставку за підпунктом “б” (за станом здоров`я) на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, вважати таким, що справи та посаду здав "23" серпня 2024 року і вибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік. 3 "23" серпня 2024 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Відповідно до довідки про обставини травми від 03.08.2023 року №3506 16 липня 2023 року близько 17:20 отримав бойову травму: Вибухова травма. Акубаротравма. При таких обставинах: отримана під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, в результаті ворожого мінометного обстрілу позиції відділення поблизу населеного пункту Лиман Перший Харківської області та пов`язана із захистом Батьківщини. 
Згідно з довідкою від 15.08.2023 №3726 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач дійсно в період з 13 липня 2022 року по 03 серпня 2022 року, з 13 серпня 2022 року по 19 серпня 2022 року, з 19 вересня 2022 року по 25 листопада 2022 року, з 03 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 15 травня 2023 року по 19 червня 2023 року, з 30 червня 2023 року по 16 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року безпосередньо приймав та приймає участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення національної безпеки і оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Донецькій, Сумській та Харківській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 07 вересня 2023 року №16.980 Проведено медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії НВМКЦ "ТВКГ" 07.09.2023 Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 40-а, 49-а,41-в, 40-в, 28-б, 26-6, 61-6 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ - позивач обмежено придатний до військової служби.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 22.03.2024 №172 солдат ОСОБА_4 , призваний на військову службу по мобілізації в березні 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено медичний огляд позаштатною ВЛК психоневрологічного профілю КНП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова" Закарпатської обласної ради 19 березня 2024 року. та діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Органічний астенічний розлад з помірно вираженими, стійкими хворобливими проявами, внаслідок вибухової травми ( 16.07.2023). ЗЧМТ, струс головного мозку. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Згідно з довідкою від 17.10.2023 року №587 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 28.09.2023 по 17.10.2023.
Відповідно до довідки №26 позивач перебував на стаціонарному режимі з 31.10.2023 по 08.01.2024.
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарногол хворого 345 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 09.01.2024 по 26.01.2024.
Згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №499 позивач перебував у стаціонарі з 22.02.2024 по 22.03.2024.
Відповідно до довідки №250 перебував у стаціонарі з 25.03.2023 по 24.04.2024 
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарногол хворого 1065 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 26.04.2024 по 09.07.2024.
Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого позивач перебував в амбулаторно-поліклінічному закладі з 10.07.2024 по 16.08.2024.
02 грудня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою у якій просив передати відповідні накази до фінансового відділу військової частини та здійснити виплату мені додаткової винагороди за весь період лікування після отриманого поранення у зв`язку із наявністю захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби та пов`язане із захистом Батьківщини, що піддержується довідками ВЛК.
11.11.2025 року представником позивача подано адвокатський запит де просить, що надати розрахунки позивача.
Листом від 21 листопада 2025 року №1250/А7029 відповідач надав відповідь на адвокатський запит відповідно до якого надано довідку про нараховане і виплачене грошове забезпечення ОСОБА_3 за період перебування на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 . Також, вказано, що для оцінки можливості виплати ОСОБА_5 додаткової винагороди із розрахунку 100000,00 грн./міс., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (зі змінами) під час лікування, і відповідно, для можливості включення, при умові наявності підстав, до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень необхідно надати підтверджуючі документи, що дають право на таку виплату.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку, суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан.
У подальшому, Указами Президента продовжено строк дії воєнного стану в Україні.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 “Про введення воєнного стану в Україні” та №69 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова №168).
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацом 5 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Отже, виходячи зі змісту наведених норм, додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
При цьому Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 р. (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктами 8,9 розділу XXXIV Положення №260 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Абзацом 4 пункту 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до п. 11 розділу XXXIV Положення №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Пунктом 12 розділу XXXIV Положення №260 встановлено, що керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, Постанова № 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Відповідно до п. 12 розділу XXXIV Порядку № 260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Пунктом 13 розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Аналіз наведеного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, свідчить, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, встановлено додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн. за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.
При цьому, Постановою № 168 встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок такого поранення або перебування у відпустці у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Постанова № 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості періодів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Аналогічні правові висновки щодо наявності підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2025 року у справі № 380/27432/23, від 05.06.2025 року у справі № 520/16421/23, від 19.06.2025 року у справі № 480/9155/23.
Суд звертає увагу, що згідно виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 28.09.2023 по 17.10.2023, з 31.10.2023 по 08.01.2024, з 09.01.2024 по 26.01.2024, з 22.02.2024 по 22.03.2024, з 25.03.2023 по 24.04.2024, з 26.04.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 16.08.2024 після травми, отриманої під час захисту Батьківщини.
Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за періоди з 28.09.2023 по 17.10.2023, з 31.10.2023 по 08.01.2024, з 09.01.2024 по 26.01.2024, з 22.02.2024 по 22.03.2024, з 25.03.2023 по 24.04.2024, з 26.04.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 16.08.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовної вимоги про перебування у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії, то суд вказує наступне.
Згідно з Постановою № 168 встановлено, перебування у відпустці у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Однак, згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 22.03.2024 року №172 у позивача "Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Згідно класифікатора тяжкості отриманих травм дана травма відноситься до легких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007 року)".
Отже, з вказаної довідки вбачається, що травма кваліфікована як травма легкого ступеня, також, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував віднесення травми позивача до категорії тяжких.
Доказів перебування позивача у відпустці у спірний період для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, до суду не надано.
Отже, відповідачем правомірно не видавались накази щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень під час перебування у відпустці для лікування після легкого поранення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, позовна вимога щодо невиплати винагороди підлягає частковому задоволенню, а саме шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 07.09.2023 по 16.08.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами ч. 4 ст. 9 Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу регламентує Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року №623 (далі Інструкція №623).
Пунктом 2 Інструкції №623 передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від посади, спеціального звання, тривалості та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
Відповідно до п. 3 розділу I Інструкції №623, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з п. 3 розділу ІІ Інструкції №623, особам рядового і начальницького складу, прийнятим на службу цивільного захисту до дня вступу до виконання обов`язків за посадою, виплачуються посадовий оклад за 1 тарифним розрядом, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №704), - особам рядового і молодшого начальницького складу.
Постановою №704 затверджено, серед іншого, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
При цьому п. 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Вказане кореспондується також з примітками до додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови №704, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Отже, первинно розміри посадових окладів військовослужбовців було поставлено в залежність від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Поряд з цим 21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103, п. 6 якої внесено зміни до ряду постанов Кабінету Міністрів України, в тому числі, п. 4 Постанови №704 викладено в такій редакції: “Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва №826/6453/18 від 29.01.2020, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови №103.
Ч. 2 ст. 265 КАС України передбачені наслідки визнання нормативно-правового акта нечинним, відповідно до яких такий втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, починаючи з 29 січня 2020 року норми п. 6 постанови №103 та внесені до п. 4 Постанови №704 зміни втратили чинність та не підлягають застосуванню.
Ст. 6 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 05.10.2000 №2017-III визначено, що базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
П. 8 Прикінцевих положень Закон України від 23.11.2018 №2629-VIII “Про Державний бюджет України на 2019 рік” було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу Закони України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 №294-IX, “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15.12.2020 №1082-IX, “Про Державний бюджет України на 2022 рік” від 02.12.2021 №1928-IX та “;Про Державний бюджет України на 2023 рік” від 03.11.2022 №2710-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 - 2023 роки не містять.
Тобто, положення п. 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
Більше того, в постанові від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 Верховний Суд дійшов правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого з 01.01.2020 положення п. 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №500/1813/21 та від 07.06.2023 у справі №340/2148/21.
Так, Законом України “Про Державний Бюджет України на 2018 рік” встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 року 1762 гривні, який, як вже зазначено вище, відповідно до Закону України “Про Державний бюджет України на 2019 рік” використовувався і в 2019 році як розрахункова величина для визначення посадових окладів, зокрема, військовослужбовців та прирівняних до них осіб за Законом №2262.
Поряд з цим, згідно ст. 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 №294-IX, “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15.12.2020 №1082-IX, “Про Державний бюджет України на 2022 рік” від 02.12.2021 №1928-IX та “;Про Державний бюджет України на 2023 рік” від 03.11.2022 №2710-IX у 2020 2023 роках установлено новий розмір прожиткового мінімуму.
Отже, зміна прожиткового мінімуму є підставою для перерахунку грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до карток особового рахунку позивачки, позивачу не правомірно виплатили грошове забезпечення із застосуванням неправильного розрахункової величини для обчислення у період з 01.03.2022 по 31.12.2022 року на підставі приписів пункту 4 Постанови № 704 у редакції Постанови №481.
Наведене свідчить про те, що позивач має право на перерахунок грошового забезпечення виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року із врахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.
Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за періоди з 28.09.2023 по 17.10.2023, з 31.10.2023 по 08.01.2024, з 09.01.2024 по 26.01.2024, з 22.02.2024 по 22.03.2024, з 25.03.2023 по 24.04.2024, з 26.04.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 16.08.2024.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за періоди з 28.09.2023 по 17.10.2023, з 31.10.2023 по 08.01.2024, з 09.01.2024 по 26.01.2024, з 22.02.2024 по 22.03.2024, з 25.03.2023 по 24.04.2024, з 26.04.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 16.08.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2022 по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.03.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік".
В решті позовних вимог - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Ю.Ю.Дору