ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

03 березня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 640/4054/22	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), у якому позивач, з урахуванням ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року про залишення позову в частині позовних вимог без розгляду, просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 1 серпня 2021 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), в розмірі 80 % від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), зазначеної у довідці Київської обласної прокуратури від 3 лютого 2021 року за № 21 ф-44, без обмеження розміру виплати пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених сум;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та належною до сплати суму пенсії за минулий період з 1 серпня 2021 року до моменту здійснення перерахунку пенсії і переказати її на особистий рахунок.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 жовтня 2006 року він був звільнений з роботи в органах прокуратури України (з посади старшого прокурора відділу прокуратури Київської області) згідно з наказом прокурора Київської області державного радника юстиції 1 класу Ю. Гайсинського від 16 жовтня 2006 року № 893 за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності (частина восьма статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», стаття 38 Кодексу законів про працю України). 
З 9 жовтня 2006 року відповідно до статті 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» Управлінням Пенсійного фонду України у м. Бровари Київської області позивачу призначена пенсія за вислугу років у розмірі 80 % від розміру місячної заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З 2013 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві (Деснянський район) та отримує пенсію за вислугу років. Після призначення позивачу пенсії у 2006 році вона неодноразово перераховувалась. Підставою для перерахунку пенсії було підвищення розміру заробітної плати працюючим працівникам прокуратури. Перерахунок здійснювався органами пенсійного фонду у розмірі 80 % від суми місячної заробітної плати без обмеження максимальним (граничним) розміром. 
У зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам Київської обласної прокуратури, відповідно до пункту 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та рішення Великої Палати Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, позивач 4 червня 2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Деснянський район) з письмовою заявою про перерахунок пенсії. 
У заяві було зазначено прохання про перерахунок пенсії за вислугу років на підставі довідки Київської обласної прокуратури про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, від 3 лютого 2021 року № 21ф-44, рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р (ІІ)/2019, рішення Великої Палати Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, у розмірі 80 % місячної заробітної плати, без обмеження граничного (максимального) розміру, призначену відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», з 1 жовтня 2020 року згідно з частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру». 
До заяви позивач надав довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, по посаді прокурора відділу прокуратури області від 3 лютого 2021 року № 21ф-44, яка видана Київською обласною прокуратурою. 
Станом на 4 серпня 2021 року відповідач надав позивачу письмову відповідь на заяву, у якій зазначив, що на підставі вищезазначеної заяви позивачу з 1 лютого 2021 року перераховано пенсію по інвалідності II групи внаслідок роботи прокурором, розраховану відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки про середню заробітну плату від 3 лютого 2021 року № 21ф-44, виданої Київською обласною прокуратурою. 
Пенсію перераховано у розмірі 35171,76 грн (34944,00 грн (60 % від середньої заробітної плати 58240,00 грн - основний розмір пенсії) + 227,76 грн - додаткова пенсія інвалідам II групи з числа потерпілих внаслідок ЧК). Виплату пенсії здійснено у розмір 17690,00 грн відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», а саме в розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, встановленого станом на 1 грудня 2020 року (17690,00 грн х 10). 
З 1 липня 2021 року виплата пенсії здійснюється у розмірі 18540,00 грн, а саме у розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, встановленого станом на 1 липня 2021 року (18540,00 грн х 10).
Позивач вважає, що відповідачем при перерахунку пенсії незаконно зменшено відсоток (процент) розміру пенсії з 80 % до 60 % та незаконно застосовано обмеження суми пенсії позивачу максимальним розміром.
Окружний адміністративний суд міста Києва своїми ухвалами від:
– 4 лютого 2022 року позовну заяву залишив без руху (арк. спр. 38-39);
– 16 лютого 2022 року відкрив провадження в адміністративній справі; визначив, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 47-48).
Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві адміністративний позов не визнало, про що до Окружного адміністративного суду міста Києва подало відзив на позовну заяву від 26 квітня 2022 року № 2600-0903-7/41594, який зареєстровано в суді 2 травня 2022 року за № 03-14/31797/22 (арк. спр. 51-55).
Відповідно до частини десятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
Суд не враховує наданий Головним управлінням Пенсійного фонду України м. Києві відзив, оскільки такий відзив подано у паперовому вигляді та він не містить власноручного підпису відповідальної особи, яка його склала.
Законом України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до положень абзаців другого-четвертого пункту 2 розділу ІІ Закону № 2825-IX до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.
Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).
На виконання положень Закону № 2825-IX та відповідно до Порядку № 399 цю справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
Луганський окружний адміністративний суд своїми ухвалами від:
29 грудня 2025 року:
– прийняв адміністративну справу до провадження; розгляд справи продовжив у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) спочатку;
– залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії; запропонував позивачу протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви та надати суду в електронній формі через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» або у паперовій формі шляхом надіслання поштовим зв`язком на тимчасову адресу для листування (абонементна скринька 4585, м. Дніпро, вул. Будівельників, буд. 28, поштовий індекс 49089): позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України; заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії за період з 1 жовтня 2020 року до 31 липня 2021 року з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду;
14 січня 2026 року:
– продовжив розгляд справи № 640/4054/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії за період починаючи з 1 серпня 2021 року за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні);
– залишив без розгляду позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії за період з 1 жовтня 2020 року до 31 липня 2021 року.
Дослідивши матеріали судової справи у змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке. 
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є особою з інвалідністю ІІ групи, отримувачем пенсії по інвалідності, призначеної на підставі Закону України «Про прокуратуру», та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, про що свідчать витяг із акту огляду МСЕК до довідки серії КИО-І № 216125, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_2 , видане Київською міською державною адміністрацією, матеріали пенсійної справи № 930030894483, зокрема рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Деснянський район) від 4 червня 2021 року № 930030894483 про перерахунок пенсії з 1 лютого 2021 року (арк. спр. 15, 33, 34, 43).
Деснянський районний суд міста Києва постановою від 8 вересня 2016 року у справі № 754/6651/16-а, яка набрала законної сили 20 вересня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнив (арк. спр. 19-26):
– визнав дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013, починаючи з 1 січня 2016 року неправомірними;
– зобов`язав Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 1 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) в розмірі 80 % від розміру місячної заробітної плати ОСОБА_1 , зазначеної у довідці Прокуратури Київської області № 18ф-187 від 27 квітня 2016 року та становить 6696 грн 51 коп., без обмеження максимальним розміром та виплатити недоотриману частину виплат за минулий час з 1 січня 2016 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
3 лютого 2021 року позивач отримав довідку Київської обласної прокуратури № 21ф-44 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до якої розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 1 січня 2021 року за відповідною посадою старший прокурор відділу, яка прирівнюється до посади прокурор відділу, становить: посадовий оклад – 38400,00 грн; надбавка за вислугу років (20 %) – 7680,00 грн; надбавка за роботу з таємними документами (10 %) -3840,00 грн; матеріальні допомоги (для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) – 4160,00 грн та 4160,00 грн; усього 58240,00 грн (арк. спр. 16).
4 червня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Київської обласної прокуратури від 3 лютого 2021 року № 21ф-44 (арк. спр. 11-12).
Рішенням від 4 червня 2021 року № 930030894483 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Деснянський район) провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 лютого 2021 року на підставі довідки Київської обласної прокуратури від 3 лютого 2021 року № 21ф-44 з розрахунку 60 % від заробітної плати, призначений розмір пенсії обмежено десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для непрацездатних осіб – 17690,00 (арк. спр. 15, 43).
Рішенням від 19 червня 2021 року № 930030894483 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Деснянський район) провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 липня 2021 року на підставі довідки Київської обласної прокуратури від 3 лютого 2021 року № 21ф-44 з розрахунку 60 % від заробітної плати, призначений розмір пенсії обмежено десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для непрацездатних осіб – 18540,00 (арк. спр. 14).
На заяву позивача від 22 липня 2021 року, яка надійшла до відповідача 27 липня 2021 року та зареєстрована за № 2210/I-2600-21, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 6 серпня 2021 року № 20555-22101/І-02/8-2600/21 повідомило позивача про те, що згідно з матеріалами пенсійної справи позивач перебуває на обліку у Головному управлінні (Деснянський район) та отримує пенсію по інвалідності II групи внаслідок роботи прокурором, розраховану відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Згідно з заявою від 4 червня 2021 року, позивачу з 1 лютого 2021 року перераховано пенсію по інвалідності II групи внаслідок роботи прокурором, розраховану відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки про середню заробітну плату від 3 лютого 2021 року № 21ф-44, виданої Київською обласною прокуратурою. Пенсію перераховано у розмірі 35171,76 грн (34944,00 грн (60 % від середньої заробітної плати 58240,00 грн - основний розмір пенсії) + 227,76 грн - додаткова пенсія інвалідам II групи з числа потерпілих внаслідок ЧК). Виплату пенсії здійснено у розмір 17690,00 грн відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», а саме у розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, встановленого станом на 1 грудня 2020 року (1769,00 грн х 10). З 1 липня 2021 року виплата пенсії здійснюється у розмірі 18540,00 грн, а саме у розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, встановленого станом на 1 липня 2021 року (1854,00 грн х 10). Матеріали пенсійної справи перевірені, розрахунок пенсії відповідає чинному законодавству та документам пенсійної справи (арк. спр. 13). 
Спірними у цій справі є питання щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ), а також застосування при перерахунку такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано позовні вимоги, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих на час призначення позивачу пенсії за вислугу років було врегульовано статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положеннями якої, серед іншого, визначено, що: 
– прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку (частина перша);
– пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються органами Пенсійного фонду України і виплачуються в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України (частина одинадцята);
– обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина дванадцята);
– пенсія, призначена відповідно до цієї статті, виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. Прокурори і слідчі прокуратури, яким призначено пенсію за вислугу років і які працюють на прокурорсько-слідчих посадах, мають право одержувати заробітну плату відповідно до законодавства. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати десяти тисяч гривень на місяць (частина чотирнадцята);
– призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина сімнадцята).
На час проведення перерахунку пенсії позивачу засади пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначено статтею 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), зокрема:
– пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (частина друга);
– пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (частина тринадцята);
– максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень (абзац шостий частини п`ятнадцятої).
Підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 1697-VII визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, Закон № 1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.
В постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 580/5962/20 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступив від висновку, викладеного, зокрема у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі № 580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформував правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону № 1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність. 
З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону № 1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 80 відсотків від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), визначеної у довідці Київської обласної прокуратури від 3 лютого 2021 року за № 21 ф-44, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 
Щодо питання застосування органом Пенсійного фонду України при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону № 1789-XII, обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає таке.
За змістом статті 2 Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі – Закон № 3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Цим Законом внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції. 
При цьому, абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. 
Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом. 
Суд зазначає, що положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме – надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас, з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.
Закон № 1789-ХІІ утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку із набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Ураховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.
Суд зазначає, що у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 580/5962/20 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 4 березня 2021 року у справі № 589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас, з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, – поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14 жовтня 2014 року – абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII. 
Суд за наслідками розгляду цієї справи установив, що внаслідок перерахунку пенсії позивача з 1 лютого 2021 року її розмір перевищив максимальний. З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. 
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Окрім того, аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат. 
Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. 
Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується. 
За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа «Валков та інші проти Болгарії» (Valkov and Others v. Bulgaria) (заява № 2033/04); справа «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia) (заява № 17767/08). 
Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Установлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав
Водночас, розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням установлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном
Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, внаслідок чого у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.
Питання про розподіл судових витрат в частині судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно із пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053) про зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя 	Т.І. Чернявська