Справа № 523/26437/25
Провадження №2/523/2130/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. м.Одеса  

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Далеко К.О.,
за участю секретаря судового засідання - Дяченко Т.С.,
позивача: ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №523/26437/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеса» про захист прав споживачів, 
ВСТАНОВИВ:
І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеса» про захист прав споживачів, яким просив:
- визнати нарахований відповідачем борг по квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який був відкритий на нового власника ОСОБА_1 та сформований до 27.03.2023 року, за період з липня 2022 року по березень 2023 року, у сумі 4127,33 грн. – безпідставним;
- зобов`язати відповідача списати (виключити) з особового рахунку № НОМЕР_1 цю заборгованість, що виникла до 27.03.2023 року, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 07 липня 2022 року ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки набув у власність квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав №305055983 від 15.07.2022 року.
Попередня власниця ОСОБА_2 відмовилася від добровільного звільнення квартири та продовжувала користуватися нею та споживати комунальні послуги, у тому числі послуги з отримання теплової енергії до 27.03.2023 року.
Отже 07.07.2022 року ставши титульним власником квартири, ОСОБА_1 не отримав, а ні фізичного, а ні фактичного доступу до свого вищевказаного майна, та був обмежений в своїх правах на володіння та користування майном, та відповідно не повинен та не може нести відповідальність (тягар) за споживання та оплату послуг з постачання теплової енергії попередньою власницею ОСОБА_2 , яка відмовлялася від виселення та передачі квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 до 27.03.2023 року.
20 серпня 2022 року позивач, за для уникнення непорозумінь у майбутньому з підприємствами що надають комунальні послуги, вчинив активні дії та направив у тому числі відповідачу у справі заяву в якій повідомив, про факт переходу права власності на квартиру, факт відмови попередньої власниці добровільно звільнити квартиру, факт продовження споживання попередньою власницею послугами які надаються комунальними службами за вказаною адресою.
Крім іншого також у заяві позивач просив відповідача тимчасово відключити (обмежити) або припинити надання послуги з постачання теплової енергії до вказаної квартири, вжити заходів за для унеможливлення самовільного відновлення споживання теплової енергії, розмежувати (розділити) облік взаєморозрахунків та нараховувати заборгованість на попередніх власників квартири у зв`язку з фактичним споживанням ними послугами, до часу фактичної передачі квартири в користування нового власника ОСОБА_1 , надати звірку взаєморозрахунків за надання послуг з постачання теплової енергії в розрізі місяців за останні 24 місяця, вживати своєчасних дій по стягненню заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії з попередньої власниці (фактичного споживача).
15 вересня 2022 року відповідач надав відповідь № 02.01-21/461 за змістом відповіді, відповідач фактично ухилився від вирішення питань порушених у заяві.
У вересні 2022 року попередня власниця ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Хоміної Марії Ігорівни Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення державної реєстрації, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та поновлення запису про право власності в Державному реєстрі.
27 лютого 2023 року Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси вказаний позов було залишено без розгляду.
27 березня 2023 року ОСОБА_2 виселилась з квартири та передала ключи від квартири представнику позивача, про що було складено відповіді акти.
06 квітня 2023 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою яка за своєю суттю, серед іншого, містила пропозиції, а саме : - Здійснювати нарахування за користування комунальними послугами на нового власника ОСОБА_1 починаючи з 28.03.2023 року на новий відкритий особовий рахунок; - Борг який виник за користування комунальними послугами щодо квартири, до 27.03.2023 року обліковувати на о/р який був відкритий на попередню власницю ОСОБА_2 з послідуючими заходами стягненням боргу з ОСОБА_2 ; - Розмежувати (розділити) облік взаєморозрахунків та нараховувати заборгованість за нараховані комунальні послуги на попередню власницю квартири у зв`язку з фактичним споживанням нею послугами; - Виключити (а не списати) суму заборгованості попередньої власниці (наймача) по особовому рахунку сформовану до 27.03.2023 року, та не включати такий борг до суми заборгованості по квартирі по особовому рахунку зареєстрованому на нового власника в майбутньому, або відкрити новий особовий рахунок на нового власника; - Вживати своєчасних дій по стягненню заборгованості за надання послуг з попередньої власниці; - Надати довідку на дату складання, про відсутність заборгованості нового власника ОСОБА_1 за комунальні послуги станом на 27.03.2023 року; - Підготовити та Укласти договір про надання послуг з постачання теплової енергії з новим власником ОСОБА_1 .
З отриманої відповідь № 13.01-04-370 від відповідача, позивач дізнався про те що, порушенні ним питання у заяві від 06.04.2023 року були проігноровані відповідачем. У відповіді було зазначено що позивачу відкрито новий особовий рахунок № НОМЕР_1 з липня 2022 року та зазначено, що борг станом на 01.06.2023 року складає 4159,49 грн.
Таким чином відповідач почав нарахування заборгованості на особовий рахунок відкритий позивачу № НОМЕР_1 з липня 2022 року, а не з 27.03.2023 року.
Крім того, відповідач двічі звертався до суду з завами про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за адресою АДРЕСА_1 за спожиту теплову енергію, та у тому числі включав до своїх вимог пред`явлених позивачу ОСОБА_1 суму боргу нараховану за період з липня 2022 року по 27.03.2023 року.
Так, в черговий раз на звернення позивача щодо вирішення питання мирним шляхом, відповідач відповів відмовою та радив звернутися до суду із позовом. 
Вказані дії стали підставою для звернення до суду із даним позовом.
ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. 
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 03.02.2026 року визнано явку представника відповідача Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеса» обов`язковою в судове засідання призначене на 12 лютого 2026р. о 14год. 00хв.
12 лютого 2026 року суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, зазначивши дату його проголошення 17 лютого 2026 року. 
Судом здійснювалось фіксування судового засідання, в порядку ч.1 ст.247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
ІІІ. Позиції сторін.
Позивач ОСОБА_1 , прийнявши участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Позивач також заявив про надання суду доказів витрат на правничу допомогу, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, протягом п`яти днів, після ухвалення судом судового рішення. 
Відповідач КП «Теплопостачання» не забезпечив явку свого представника до судового засідання, хоча ухвалою суду від 03.02.2026 явка представника відповідача до судового засідання була визнана обов`язковою. Про дату, час та місце розгляду справи сторона відповідача була повідомлена належним чином, будь-яких заяв або клопотань, відзиву на позов до суду не надходило. 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею першою Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Судом встановлено, що 07 липня 2022 року ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки набув у власність квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав №305055983 від 15.07.2022 року.
Попередня власниця квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , виселилась з цієї квартири та передала ключі від квартири представнику позивача – лише 27.03.2023 року, що підтверджується:
- Актом про добровільне виселення та звільнення квартири від 27.03.2023 року, який був підписаний особисто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (адвокатом Степанко Є.С.), якому передавалися ключи від квартири;
- Актом про добровільне виселення та звільнення квартири за підписом сусідів від 27.03.2023 року. При виселенні були зафіксовані показники лічильників обліку електричної енергії на рівні 020406 та обліку води на рівні 01122.
Згідно заяви від 20 серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до КП «Теплопостачання м.Одеси» та повідомив про факт переходу права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , факт відмови попередньої власниці добровільно звільнити квартиру, факт продовження споживання попередньою власницею послугами які надаються комунальними службами за вказаною адресою. Крім іншого, також у заяві позивач просив відповідача тимчасово відключити (обмежити) або припинити надання послуги з постачання теплової енергії до вказаної квартири, вжити заходів за для унеможливлення самовільного відновлення споживання теплової енергії, розмежувати (розділити) облік взаєморозрахунків та нараховувати заборгованість на попередніх власників квартири у зв`язку з фактичним споживанням ними послугами, до часу фактичної передачі квартири в користування нового власника ОСОБА_1 , надати звірку взаєморозрахунків за надання послуг з постачання теплової енергії в розрізі місяців за останні 24 місяця, вживати своєчасних дій по стягненню заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії з попередньої власниці (фактичного споживача). 
Відповіддю за № 02.01-21/461 від 15 вересня 2022 року КП «Теплопостачання м.Одеси» повідомило позивачу ОСОБА_1 , що особовий рахунок за адресою АДРЕСА_1 , відритий на іншу особу, та їм не відомо про зміну власника. Для переоформлення особового рахунку пропонував заявнику надати ряд необхідних для цього документів. Зазначив також про те, що відключення квартири у багатоквартирному будинку від теплопостачання не входить до їх компетенції.
У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Хоміної Марії Ігорівни Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення державної реєстрації, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та поновлення запису про право власності в Державному реєстрі.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2023 року вказаний позов було залишено без розгляду.
Згідно заяви від 06 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся до КП «Теплопостачання м. Одеси» з заявою, яка за своєю суттю, серед іншого, містила пропозиції, а саме: - Здійснювати нарахування за користування комунальними послугами на нового власника ОСОБА_1 починаючи з 28.03.2023 року на новий відкритий особовий рахунок; - Борг який виник за користування комунальними послугами щодо квартири, до 27.03.2023 року обліковувати на о/р який був відкритий на попередню власницю ОСОБА_2 з послідуючими заходами стягненням боргу з ОСОБА_2 ; - Розмежувати (розділити) облік взаєморозрахунків та нараховувати заборгованість за нараховані комунальні послуги на попередню власницю квартири у зв`язку з фактичним споживанням нею послугами; - Виключити (а не списати) суму заборгованості попередньої власниці (наймача) по особовому рахунку сформовану до 27.03.2023 року, та не включати такий борг до суми заборгованості по квартирі по особовому рахунку зареєстрованому на нового власника в майбутньому, або відкрити новий особовий рахунок на нового власника; - Вживати своєчасних дій по стягненню заборгованості за надання послуг з попередньої власниці; - Надати довідку на дату складання, про відсутність заборгованості нового власника ОСОБА_1 за комунальні послуги станом на 27.03.2023 року; - Підготовити та Укласти договір про надання послуг з постачання теплової енергії з новим власником ОСОБА_1 .
Відповіддю № 13.01-04-370 КП «Теплопостачання» повідомило, що позивачу ОСОБА_1 відкрито новий особовий рахунок № НОМЕР_1 з липня 2022 року, а також зазначено, що борг станом на 01.06.2023 року становить 4159,49 грн.
Ухвалами Пересипського районного суду від 16 червня 2025 року по справі № 523/9318/25 та від 23 вересня 2025 року по справі №523/19505/25 було відмовлено у видачі судових наказів за заявами Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення заборгованості за надані послуги теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 . 
20.01.2026 року позивач ОСОБА_1 сплатив на користь КП "Теплопостачання м. Одеси" суму боргу за період з квітня 2023 року по жовтень 2025 року, в розмірі 9359,65 грн. Це підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями до платіжної інструкції. 
Позивач ОСОБА_1 не визнає наявність у нього обов`язку сплачувати заборгованість за послугу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з липня 2022 року по березень 2023 року, коли цими послугами користувався не він, а первісний власник, обґрунтовуючи свою позицію відсутністю письмово укладеного з відповідачем договору та фактичним неотриманням цих послуг.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК Україниза користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі N 200/14925/15-ц (провадження N 61-13874св18).
При цьому у постанові Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі N 686/6276/19 (провадження N 61-3604св20) зроблено висновок про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За приписами статті першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно із частинами третьою та четвертою статті 29 наведеного вище Закону договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.
Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.
За ознаками, визначеними статтею 633 ЦК України, договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є публічним договором, умови якого встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
При цьому договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або договором (стаття 907 ЦК України).
Пунктами 28 та 29, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 з послідуючими змінами, типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що зазначений договір набирає чинності з дня його укладення та вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.
Договір може бути розірваний достроково у разі: зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця; переходу права власності (користування) на квартиру (будинок садибного типу) до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору.
Аналіз наведених вище норм матеріального права, що регулюють порушені сторонами питання, дає підстави суду зробити висновок про те, що перехід права власності (користування), зокрема на квартиру до іншої особи, не тягне за собою автоматичного припинення договору про надання житлово-комунальної послуги, в тому числі послуг з централізованого опалення, а обов`язок нового власника оплачувати ці послуги виникає лише у разі фактичного користування ними.
Матеріалами справи підтверджено, що в період з липня 2022 року по 27 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 фактично не користувався послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , не маючи доступу до квартири. 
Іпотечний договір від 20.06.2020 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не містить застережень про переведення боргу попереднього власника.
Тому, суд дійшов висновку що покладення відповідачем на позивача обов`язку погасити заборгованість з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , з липня 2022 року по 27 березня 2023 року, у розмірі 4127,33 грн. не відповідає вимогам закону, та є несправедливим надмірним тягарем. При цьому, суд враховує, що відповідач КП "Теплопостачання м. Одеси" жодним чином не спростував заявлені позивачем вимоги, у тому числі і розмір нарахованої заборгованості у сумі 4127,33 грн. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання безпідставними нарахованих відповідачем йому сум боргу у розмірі 4127,33 грн. за надані послуги за адресою : АДРЕСА_1 , за період з липня 2022 року по 27 березня 2023 року, списання з нього заборгованості, є такими що знайшли свої правове та доказове обґрунтування, а тому підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.12, 13,76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеса» про захист прав споживачів – задовольнити.
Визнати нарахований відповідачем КП «Теплопостачання м. Одеси» борг по квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який був відкритий на нового власника ОСОБА_1 , та сформований за період з липня 2022 року по березень 2023 року, у сумі 4127,33 грн. – безпідставним.
Зобов`язати КП «Теплопостачання м. Одеси» списати (виключити) з особового рахунку № НОМЕР_1 позивача ОСОБА_1 заборгованість, що виникла за період з липня 2022 року по березень 2023 року, у сумі 4127,33 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 17.02.2026 року. 

Суддя         К.О. Далеко