ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1211/25  Номер провадження 22-ц/814/977/26	Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Дронов Андрій Олександрович, на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів - 
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів.
В обґрунтування позову зазначено, що 08 лютого 2025 року позивач не змогла увійти у свій мобільний додаток «Приват24». Оскільки це був вихідний день, то позивач звернулася до відділення банку 10 лютого 2025 року, де працівник банку їй повідомила, що 08 лютого 2025 року на ім`я позивача було відкрито кредитну картку з кредитним лімітом 75000,00 грн, та в той же день у період часу з 18:12 год до 18:14 год було здійснено три транзакції на суму 48805,38 грн. Вказує, що жодних повідомлень про проведені транзакції за картковим рахунком за прив`язаним до мобільного додатку «Приват24» номером телефону не отримувала. Невідкладно позивач зателефонувала на гарячу лінію банку з метою якнайшвидшого блокування карткових рахунків та відміни проведеної операції. Після з`єднання з оператором позивачу було повідомлено, що карткові рахунки заблоковані, але відмінити операції неможливо.
За цим фактом 10 лютого 2025 року позивач звернулася до поліції та написала заяву до ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 12025170510000081 від 11 лютого 2025 року з правовою кваліфікацією за частиною четвертою статті 190 КК України. Досудове розслідування досі триває.
04 березня 2025 року позивач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою (вимогою), в якій прохала терміново розпочати службове розслідування за фактом здійснення незаконних перерахувань коштів 08 лютого 2025 року за картковим рахунком та вимагала повернути списані грошові кошти в розмірі 45805,38 грн, які були на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у банку на ім`я ОСОБА_1 .
Листом від 20 березня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250307/50697 на 3310457-ВБ від 07 березня 2025 року банк повідомив позивача, що не має можливості повернути грошові кошти. Встановлено, що переказ коштів з картки № НОМЕР_1 був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів позивачу було рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Водночас, у листі не вказано, що позивач своїми діями якимось чином сприяла передачі свого логіну та паролю у системі «Приват24» третім особам. Із вказаного позивач прийшла до висновку, що банком не було встановлено її вини у передачі вказаних вище даних третім особам.
Позивач вказує, що нею не розголошувалася третім особам інформації про номери карткових рахунків, ПІН-коди та інша конфіденційна інформація. Картки не губилися, доступу до них треті особи не мали. В той же час, беручи до уваги інформацію, яка викладена відповідачем у листі, позивач вважає, що банком не доведено, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка має змогу ініціювати платіжні операції.
На підставі викладеного, просить зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 і за додатковими рахунками по договору № SAMDNWFС000122381431 від 08 лютого 2025 року за користування кредитним лімітом, що утворилася внаслідок проведення операцій (транзакцій) 08 лютого 2025 року; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати нараховані відсотки і штрафні санкції ОСОБА_1 за період з 08 лютого 2025 року по день винесення рішення суду за картковим рахунком № НОМЕР_1 і за додатковими рахунками по договору № SAMDNWFС000122381431 від 08 лютого 2025 року; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити ОСОБА_1 залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 і додатковими рахунками по договору № SAMDNWFС000122381431 від 08 лютого 2025 року, до стану в якому він був перед виконанням фінансових операцій 08 лютого 2025 року, тобто станом на 07 лютого 2025 року, врахувавши списані банком кошти в рахунок погашення боргу по картковому рахунку № НОМЕР_1 по дату винесення рішення суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовлено.
В обґрунтування судового рішення місцевого суду зазначено, що позивачем, в особі представника, як при пред`явленні позову до суду, так і під час розгляду справи по суті не доведено про наявність порушення свого права саме відповідачем. Нею не надано доказів, які би підтверджували, що операції через «Приват24» здійснювались не нею, оскільки такі дії (операції) були здійснені з попередньою авторизацією позивача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохала суд оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення є необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що дії позивача щодо введення в своєму телефоні комбінації цифр, яку повідомив їй шахрай, хоча і були необачними, проте не були поширенням третім особам логіну та паролю у системі «Приват24», інформації про номери рахунків, ПІН-коди та іншої конфіденційної інформації, яка дає змогу ініціювати банківські операції. Законом України «Про платіжні послуги» передбачено, що номер мобільного телефону користувача не є інформацією, що дає змогу ініціювати платіжні операції та не є індивідуальною обліковою інформацією. Дані досудового розслідування свідчать про непричетність позивача до поширення конфіденційної інформації стороннім особам. 
Зауважено, що саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював.
Власник рахунку не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача прохав суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року залишити без змін.
Зауважено, що позивач своїми діями сприяла поширенню конфіденційної інформації, яка дає змогу ініціювати банківські операції. Так, звукозаписом звернення клієнта на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» 3700 зафіксовано наступні пояснення ОСОБА_1 , яка вказала, що у суботу зателефонували із Київстару, сказали, що закінчується карточка, яку слід оновити, сказали зробити деякі маніпуляції, сказали, що слід натиснути, і після цього пропав зв`язок на цій картці. Повідомила, що зі свого телефону вводила комбінацію *245*41*, на прохання співрозмовника придумувала пароль, який із третьої спроби співрозмовнику підійшов, а ПІН-код до карти, мабуть, не називала. 
Отже, телефонуючи до банку, позивач зізналась в тому, що вона була введена в оману невстановленою особою, яка представилась працівником «Київстару» та визнала факт придумування і передачі третім особам паролей (тричі), і з третьої спроби, співрозмовнику, який спілкувався з ОСОБА_1 , пароль підійшов.
Також зауважено, що лише в понеділок (10 лютого 2025 року) ОСОБА_1 зателефонувала на гарячу лінію банку та повідомила інформацію, що передувала здійсненню видаткових операцій, позбавивши права АТ КБ «ПриватБанк» негайно реагувати на дії сторонніх осіб, коли згідно фабули позовної заяви ще 08 лютого 2025 року позивач розуміє, що втратили доступ до свого «Приват24».
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник позивача - адвокат Дронов А.О., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та прохав її задовольнити з наведених у ній підстав.
Представник відповідача – адвокат Деркач О.Р. під час засідання, яке відбулося у режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення апеляційних вимог позивача, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення місцевого суду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на звернення ОСОБА_1 стосовно повернення коштів, які були списані 08 лютого 2025 року з платіжної картки № НОМЕР_1 , було розглянуто та повідомлено наступне. Встановлено, що переказ коштів з картки № НОМЕР_1 був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking «Приват24». Вхід в «Приват24» був здійснений під авторизацією ОСОБА_1 . При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у «Приват24», створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону ОСОБА_1 та іншої особистої інформації (а.с.8).
Відповідно до виписки по картці № НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC000122381431 від 08 лютого 2025 року за період 03 лютого 2025 року – 10 лютого 2025 року, яка належить ОСОБА_1 , 08 лютого 2025 року було здійснено три транзакції, а саме о 18:14 год переказ грошових коштів у сумі 15268,46 грн на рахунок отримувача ОСОБА_2 ; 08 лютого 2025 року о 18:13 год було здійснено переказ грошових коштів у сумі 15268,46 грн на рахунок отримувача ОСОБА_2 ; 08 лютого 2025 року о 18:12 год було здійснено переказ грошових коштів у сумі 15268,46 грн на рахунок отримувача ОСОБА_2 (а.с.6).
Як вбачається з копії витягу з ЄРДР за номером кримінального провадження № 12025170510000081, який зареєстрований 11 лютого 2025 року, ОСОБА_1 є потерпілою по кримінальному провадженню за частиною четвертою статті 190 КК України, відповідно до якого 08 лютого 2025 року о 18:12 год невідома особа шляхом обману, здійснила телефонний дзвінок на номер ОСОБА_1 НОМЕР_2 , заблокувавши сім-картку мобільного оператора «Київстар» та активувавши нову, створила використовуючи додаток «Приват24», банківську кредитну картку на ім`я ОСОБА_1 , з банківським рахунком НОМЕР_3 , з якої заволоділа грошовими коштами у сумі 45000,00 грн (а.с.6).
Згідно примірника прінт-скріну робочої сторінки програмного комплексу банку, 08 лютого 2025 року о 17:56:54 за картковим рахунком, який належить ОСОБА_1 , було змінено пароль, пізніше о 17:56:56 було розблоковано обліковий запис (а.с.42). 
10 лютого 2025 року, внаслідок телефонного звернення ОСОБА_1 , між останньою та оператором гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанка» 3700 відбулася розмова, в ході якої позивач повідомила, що: «у суботу зателефонували із Київстару, сказали, що закінчується карточка, яку слід оновити, сказали зробити деякі маніпуляції, сказали, що слід нажать, і після цього пропав зв`язок на цій картці, а в понеділок (це сьогодні) ми приїхали в Приватбанк і в мене появляється нова карточка, якої в мене взагалі не було і на ній майже 46000,00 грн заборгованості, наче я взяла кредит» (00:05 хв – 00:51 хв); «вони (ред. – шахраї) сказали, щоб я набрала *245*41*……потім сказали, що потрібно придумати пароль, я назвала, але вони сказали, що такий пароль вже є зареєстрований, потім я ще один назвала, але і цей не підходить….потім я третій придумала, і вони сказали, що добре, цей підходить» (4:00 хв - 4:52 хв); «не помню, чи називала пароль від картки» (5:30 хв – 5:35 хв).
Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною третьою статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
Згідно з частиною третьою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації (частина двадцята статті 38 Закону України «Про платіжні послуги»).
Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (тут і далі - Положення, у редакції, чинній на дату проведення оспорюваних операцій), користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Відповідно до пункту 141 Положення емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146 Положення).
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16 вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).
З огляду на викладене, у такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставою вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (згідно постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц).
З матеріалів справи вбачається та сторонами справи не заперечується, що позивач сприяла своїми діями (набрання комбінацій, підбір паролів на вимогу шахраїв) стороннім особам в отриманні доступу до власного акаунта «Приват24» з можливістю повністю розпоряджатися її фінансовим номером, її рахунками та коштами в АТ КБ «ПриватБанк», а також можливістю укладати кредитні угоди.
При цьому позивачем визнано, а відповідачем підтверджено, що звернення до банку (10 лютого 2025 року) з повідомленням про шахрайські дії та необхідністю блокування її карток відбулося вже після того, як всі транзакції по зняттю коштів були здійсненні, тобто запізно.
Разом із тим, встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (постанова Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21).
Таким чином, відповідальність за здійснення банківських операцій з переказу коштів, які заперечуються ОСОБА_1 , повністю покладається на саму позивача, що узгоджується із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 24 вересня 2025 року по справі № 184/1539/24.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, однак помилився в частині мотивів такої відмови.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи вище викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Дронов А.О., підлягає частковому задоволенню, а рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року - зміні, з викладенням її мотивувальної частини в редакції даної постанови.
Оскільки місцевий суд дійшов до правильного по суті висновку, то рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року в резолютивній частині щодо відмови у задоволенні позовної заяви слід залишити без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення в частині мотивів, не скасовуючи рішення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні. 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Дронов Андрій Олександрович – задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року – змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року в резолютивній частині щодо відмови у задоволенні позовної заяви - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 березня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль
Судді         Т.В. Одринська

О.О. Панченко