Справа № 681/309/26
Провадження 3/681/86/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р.          м. Полонне 
Суддя Полонського районного суду Хмельницької області Іллюк С.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Адамів Полонського району, РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, українки, паспорт № НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою:  АДРЕСА_1 , не працює , має на утриманні неповнолітню дитину,
за ч. 1 ст. 184 КУпАП,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини при наступних обставинах.
Так, вона не виконала обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, щодо виховання та розвитку своєї неповнолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого 13.02.2026, перебуваючи за місцем свого проживання без належного батьківського нагляду та виховного контролю, її неповнолітня донька ОСОБА_2 у месенджері «Telegram» вела листування з однокласником ОСОБА_3 , під час якого надсилала останньому повідомлення та відеофайли інтимного характеру, що містили зображення її оголених частин тіла та пропозиції сексуального характеру. Вказані дії дитини стали можливими через відсутність з боку матері контролю за використанням донькою засобів мобільного зв`язку та мережі Інтернет, а також через неналежне проведення роз`яснювальної роботи щодо правил поведінки та моральних норм.
Такими діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
ОСОБА_1 на засідання не прибула. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.
Статтею 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік статей, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 184 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за цією статтею, у судовому засіданні не є обов`язковою.
Окрім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. У зв`язку з цим суд здійснює судовий розгляд у відсутності ОСОБА_1 .
Всебічно, повно й об`єктивно дослідивши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу указаного вище адміністративного правопорушення.
Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у статті 150 Сімейного кодексу України.
До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини.
У розумінні положень частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.
Відповідно до частини 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Хоча ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її вина підтверджується її письмовими поясненнями, наданими поліції. У цих поясненнях вона визнала, що не володіла інформацією про обставини листування доньки, визнала провину у неналежному вихованні та обіцяла посилити нагляд за дитиною.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, які суд дослідив та оцінив у їх логічному взаємозв`язку.
Основним процесуальним документом є протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 237678 від 06.03.2026 (а.с. 1). Протокол складений із дотриманням вимог закону, містить опис дій, що призвели до безконтрольної поведінки дитини, та підписаний особою, яка притягається до відповідальності, без суттєвих зауважень до його змісту на момент складання.
Досліджені судом письмові пояснення неповнолітньої ОСОБА_2 підтверджують фактичну сторону події. У своїх свідченнях дитина відверто описала процес комунікації з однокласником ОСОБА_3 через месенджер «Telegram». Вона підтвердила, що за власною ініціативою створювала та надсилала відеофайли інтимного характеру, на яких було зображено її оголене тіло, а також супроводжувала ці матеріали коментарями відповідного змісту (а.с. 6). 
Такі пояснення свідчать про відсутність у дитини сформованих внутрішніх моральних бар`єрів та нерозуміння наслідків подібних дій, що є прямим результатом недостатнього виховного впливу з боку батьків.
Обставини справи підтверджуються поясненнями неповнолітнього ОСОБА_3 , який у своїх свідченнях повністю підтвердив факт отримання від ОСОБА_2 в особисті повідомлення у месенджері «Telegram» відеофайлів інтимного характеру. Він зазначив, що після надходження вказаного контенту на його мобільний пристрій (а.с. 7). 
Надана суду характеристика на ОСОБА_2 , видана за місцем її навчання, дозволяє оцінити роль матері у виховному процесі. У документі зазначено, що попри загалом задовільну поведінку дівчини у навчальному закладі, контроль за її позашкільним життям, інтересами та колом спілкування з боку матері є формальним та недостатнім. Педагоги вказують на пасивну позицію батьків у формуванні активної життєвої мотивації дитини, що підтверджує системний характер ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с. 9).
Об`єктивність вищевикладених фактів остаточно підтверджується фототаблицями, що містяться в матеріалах справи (а.с. 11-12) та відеозаписом повідомлень інтимного характеру, які містяться на CD-R диску (а.с. 13). На матеріалах зафіксовано текстові діалоги та відеозаписи, які за своїм характером є відверто інтимними та містять нецензурну лексику. Ці технічні дані є незаперечним підтвердженням того, що неповнолітня перебувала у середовищі цифрового спілкування, яке шкодить її моральному та духовному розвитку, а матір не вжила жодних заходів для запобігання таким негативним проявам.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 13.09.2016 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 . 
Суд звертає увагу, що орган поліції кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 184 КУпАП. Разом з тим, диспозиція вказаної норми закону передбачає відповідальність батьків за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачена цим Кодексом. Тобто обов`язковою умовою для застосування цієї частини статті є наявність у діях дитини складу конкретного адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею КУпАП.
Однак, при вивченні змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 237678 встановлено, що у ньому взагалі відсутня вказівка на те, яке саме правопорушення вчинила неповнолітна ОСОБА_2 . У фабулі протоколу лише зазначено факт неналежного виховання та контролю, що призвів до надсилання відео інтимного характеру, проте не вказано статтю КУпАП, за якою мали б бути кваліфіковані дії самої неповнолітньої.
Більше того, аналіз фактичних обставин справи та змісту надісланих відеоповідомлень свідчить про те, що у діях неповнолітньої ОСОБА_2 вбачаються ознаки діяння, передбаченого ст. 301 КК України, а саме - розповсюдження зображень порнографічного характеру . Оскільки дитина не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність за цей злочин, такі дії батьків мали б охоплюватися диспозицією ч. 4 ст. 184 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення.
Правоохоронні органи не надали належної правової оцінки вказаним обставинам, обмежившись загальним посиланням на ч. 3 ст. 184 КУпАП, що є юридично некоректним за відсутності встановленого складу адміністративного проступку в діях дитини. Суд самостійно не може висувати особі нове обвинувачення або погіршувати її становище. 
Водночас встановлені обставини справи свідчать про наявність у діях матері складу адміністративного правопорушення, що полягає в ухиленні від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання дитини. Оскільки дитина безперешкодно використовувала цифрові засоби для створення та поширення контенту інтимного характеру, це є прямим підтвердженням відсутності належного батьківського нагляду та морального виховання, що охоплюється диспозицією саме першої частини вказаної статті.
У чинному КУпАП відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому у цьому випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права.
При цьому, враховуючи, що завданням КУпАП, відповідно до ст. 1 КУпАП, крім іншого, є і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, слід дійти висновку, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в протоколі, однак лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження.
З позиції Верховного Суду в постанові від 19.10.2021 в справі №552/2540/20 вбачається, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації/зміни кваліфікації допускаються лише в бік покращення становища особи, зокрема шляхом застосування закону про менш тяжке діяння. Закриття судом провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій, не узгоджується із завданнями судочинства. Відмова від переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено звинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного і створить умови для повторної віктимізації.
За наведених обставин, враховуючи, що перекваліфікація інкримінованого правопорушення призводить до пом`якшення відповідальності, суд доходить до висновку, про необхідність такої перекваліфікації та вважає доведеним, що ОСОБА_1  вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Так, ЄСПЛ дотримується у своїх рішеннях позиції того, що суд має право обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.Оскільки санкція ч. 1 ст. 184 КУпАП є значно м`якшою порівняно з ч. 3 та ч. 4 цієї статті, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_1 на ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності й застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).
Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Враховуючи викладене вище, а також характер вчиненого правопорушення, особу порушниці та ступінь її вини, суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 184 КУпАП.
При обранні виду та міри стягнення суд, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховує, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, що є обставиною, яка характеризує її особу з позитивного боку в контексті правослухняної поведінки у минулому. Крім того, важливою обставиною, що пом`якшує відповідальність, є її щире каяття та повне визнання своєї вини, виражене у письмових поясненнях до протоколу, де вона просила суд обмежитися попередженням та обіцяла приділяти більше уваги вихованню доньки.
Суд також бере до уваги майновий стан особи, яка не працює, та той факт, що вона самостійно виховує неповнолітню дитину в неповній сім`ї, що підтверджується матеріалами справи та характеристикою з навчального закладу. Застосування мінімального штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян буде достатньою та справедливою мірою впливу, яка відповідає меті адміністративного стягнення - вихованню особи в дусі додержання законів України та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самою порушницею, так і іншими особами. Таке стягнення, на переконання суду, є пропорційним вчиненому діянню та достатнім для досягнення виховної мети без накладення надмірного фінансового тягаря на неповну 
Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст. 33, 40-1, 279, 280, 283 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:
Визнати  ОСОБА_1  винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень (отримувач ГУК у Хмельницькій області 21081100, код отримувача ЄДРПОУ 37971775, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA79899980313020106000022657, призначення платежу адміністративні штрафи та інші санкції).
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок (отримувач ГУК у м. Києві 22030106,код отримувача ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: стягнення судового збору на користь держави).
Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягнути подвійний розмір штрафу, що становитиме 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Суддя Сергій ІЛЛЮК