ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
16 лютого 2026 року м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 766/5837/21
Номер провадження: 22-ц/819/125/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Склярської І.В. ,
суддів: Воронцової Л.П., Майданіка В.В.,
секретар Андреєва В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2025 року (під головуванням судді Рядчої Т.І..), у справі за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державний реєстратор Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханов Дмитро Миколайович, про скасування державної реєстрації права власності,-
встановив:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Адвокат Петрова О.О., яка діє від імені ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державний реєстратор Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханов Дмитро Миколайович в якому просила:
скасувати державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням прав власності
- ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_4 на земельну ділянку із кадастровим номером 6520381400:01:021:0031 за адресою АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 
- ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 
- ОСОБА_5 на квартиру 
АДРЕСА_4 обґрунтування вимог адвокат зазначила наступні обставини:
В межах судової справи №766/10737/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики на суму 40 000 дол. США та на суму 40 000 дол. США, яка до цього часу знаходиться на розгляді в суді, судом застосовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту на все майно, належне ОСОБА_1 відповідно до ухвали від 27.06.2017, яка зареєстрована була в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.06.2017.
Проте, державним реєстратором Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Сухановим Д.М. здійснено реєстрацію права власності на майно, що належало ОСОБА_1 , а саме: 25.03.2021 на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 , а 03.07.2020 – на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .
Посилається на те, що дії відповідачів спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, тому реєстрація права власності є протиправною.
Вважає, що дії державного реєстратора Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханова Д.М. протиправні, а тому просить суд скасувати державну реєстрацію права власності із одночасним припиненням права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на нерухоме майно.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2025 рокупозов  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державний реєстратор Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханов Дмитро Миколайович, про скасування державної реєстрації права власності задоволено частково. Суд ухвалив:
Скасувати державну реєстрацію права власності із одночасним припиненням права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 , на квартиру АДРЕСА_3 , на квартиру АДРЕСА_4 , які були здійсненні на підставі рішень державного реєстратора Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича № 57379595, №57379999, №57379803, від 30.03.2021.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі по 272,40 грн з кожного.
В іншій частині позову відмовити.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначив, що підставою для скасування рішень державного реєстратора позивачем визначено фіктивність переходу права власності на вищевказане майно з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів. Проте, жодного судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Позивача грошових коштів наразі не існує. По-друге, фіктивним може бути лише правочин і за наслідками фіктивності такий правочин може бути визнано недійсним. Але, у даній справі не ставиться питання про визнання будь-яких правочинів недійсним. Також, рішення державного реєстратора не може бути визнано протиправним з підстав фіктивності.
Стосовно законності рішень державного реєстратора, особою, яка подала апеляційну скаргу наведені положення п.1.ч.1 ст.1; ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та зазначено, що Законом визначено вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні держаної реєстрації. За відсутності зазначених підстав, державний реєстратор зобов`язаний вчити дії щодо реєстрації заявлених прав. Але, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та скасування державної реєстрації, суд не зазначив в своєму рішенні, яке саме положення закону було порушено державним реєстратором і з яких підстав державний реєстратор повинен був відмовити у проведенні державної реєстрації.
Також, стосовно реєстраційних дій апелянт зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу майнових пpaв від 18 лютого 2017 року. За умовами вказаного договору у власність ОСОБА_6 перешли майнові права на квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 42,4 кв.м., квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 42,2 кв.м. Також за вказаним договором, ОСОБА_6 набув право на реєстрацію за собою права власності на вказані квартири після закінчення будівництва. За отримання у власність майнових прав на квартири ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 було сплачено грошові кошти. Як вбачається з укладеного договору, між сторонами виникли договірні відносини щодо інвестування будівництва, тим самим ОСОБА_6 , будучи інвестором, вклав у будівництво об`єкту нерухомості власні кошти, а тому він є власником майнових прав на об`єкт інвестування. Зімін виконав свої грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги на перехід права власності на введений в експлуатацію об`єкт будівництва.
Апелянт наводить визначені законодавчими актами поняття « майно» та «майнові права», цитує норми 525-527, 530, 599, 655, ч.2 ст. 656, ст. 629 ЦК України.
Посилаючись на норми ст. 177 ЦК України, ст. 190 ЦК України ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вказує, що , речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб`єкти визнають цей обов`язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняються законом. 
Стаття 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначає, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об`єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності. 
Набуття ОСОБА_5 майнових прав на спірні квартири було підставою для проведення ним державної реєстрації права власності на них. В свою чергу, після продажу майнових прав на квартири ОСОБА_1 втратив майнові права, а відтак і право на набуття у власність спірних квартир. Для проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_5 було надано повний перелік документів, визначений ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Будь яких порушень в частині невідповідності поданих для реєстрації документів вимогам закону, судом не було встановлено.
Позивачем жодним чином не обґрунтовано його право на звернення до суду з позовом про скасування державної реєстрації та припинення права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зазначено навіть яке відношення він має до вказаного майна. Твердження позивача про те, що були порушені його права як кредитора, повністю нівелюється тим, що ОСОБА_1 , в силу факту укладання договору купівлі-продажу майнових прав на спірні квартири, не був і не міг бути власником таких квартир. Відтак, навіть за умови підтвердження дійсності грошових вимог позивача до ОСОБА_1 , Позивач не міг задовольнити свої вимоги за рахунок таких квартир.
(2) Позиція інших учасників
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
2.Мотивувальна частина
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив як з дій ОСОБА_1 щодо їх добросовісності, так і з вимог пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент здійснення державної реєстрації) відповідно до яких наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав, та враховуючи зазначене виснував, що, рішення державного реєстратора Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханова Д.М. № 57379595, №57379999, №57379803, від 30.03.2021 не відповідають вимогам законодавства, а тому державна реєстрація права власності на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 підлягає скасуванню.
Відмовляючи у задоволенні вимог про скасування державної реєстрації нерухомого майна за ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку, незважаючи на існування арешту, застосованого ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.06.2017, у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови в реєстрації за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6520381400:01:021:0031 за адресою АДРЕСА_1 , та будинок АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація проведена на підставі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 14.02.2020 р.
Фактично доводи апеляційної скарги викладені щодо скасування рішення суду в частині часткового задоволення позову.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи, а також відомостей з ЕДРСР вбачається наступне.
В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа №766/10737/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про стягнення боргу за двома договорами позики.
У цій справі:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.06.2017 заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу – задоволено. Суд ухвалив: Вжити до набрання рішенням суду законної сили, заходи забезпечення позову. Накласти арешт на все майно, що перебуває у власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .
Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження свідчить, що з 29.06.2017 року предметом обтяження є все майно, а особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ( т.1 а.с.6)
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.12.2017 року прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів. Суд також ухвалив: Об`єднати зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. 
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.02.2018 позовні вимоги по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 40000 дол. США заборгованості за договором позики від 20.10.2015 року та 692400 дол. США пені за договором позики від 20.10.2015 року – залишено без розгляду.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольги Олександрівни, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору – відмовлено. В наведеній ухвалі суд першої інстанції зазначав, що « ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням в якому просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті 27.06.2017 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області по справі №766/10737/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, шляхом накладання на все майно, що перебуває у власності ОСОБА_1 . В обґрунтування заяви зазначає, що відсутні підстави для стягнення з нього суми боргу, оскільки відсутні докази укладання договору позики. Позивач за первісним позовом відмовився від частини позовних вимог, наслідком чого стало зменшення ціни позову до 257 тис. дол. США. Вказане є суттєвою зміною обставин , що були підставою для накладення арешту на все майно відповідача, а тому відпала потреба у даному забезпеченні». Відмовляючи у задоволені заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд виходив з того, що судовий розгляд не завершено, ціна позову, на час розгляду заяви є значною, та на даний час потреба у забезпеченні позову не відпала.
Відповідно до матеріалів реєстраційних справ, наданих на виконання ухвали про витребування, встановлено, що
-16.06.2017 року приватним нотаріусом Нікодон О.О на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, від 31.05.2017; двох протоколів та однієї довідки ОСББ «Гірського,18» - здійснено державну реєстрацію квартири АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_6 , квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 
-декларація про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, від 31.05.2017 свідчить, що замовником є ОСОБА_1 , він же є генеральним підрядником ( т.1 а.с.165-172), а також виступав забудовником виконання реконструкції житлового будинку АДРЕСА_8 ( т.1.а.с.90) 
-10.03.2021 року, після відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта державної реєстрації речових прав на нерухоме майно із заявою від 10.03.2021 про відмову від особистого права власності на зазначені квартири по АДРЕСА_8 , у зв`язку із відсутністю в нього майнових прав на зазначені об`єкти нерухомості, з огляду на їх продаж за договором купівлі-продажу майнових прав;
-після звернення ОСОБА_1 з заявою про відмову від особистого права власності на зазначені квартири по АДРЕСА_8 в матеріалах реєстраційних справ з`явився договір купівлі-продажу майнових прав від 18.02.2017, згідно якого Покупець ОСОБА_5 зобов`язується прийняти у власність, а Продавець ОСОБА_1 зобов`язується передати у власність майнові права на об`єкт нерухомості (три однокімнатні квартири по АДРЕСА_8 ).
Рішеннями державного реєстратора Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханова Д.М. № 57379595, №57379999, №57379803, від 30.03.2021 здійснено реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 відповідно.
Відповідно до п.76 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ 25.12.2015 року №1127 (в редакції, що діяла на момент здійснення реєстрації) для державної реєстрації припинення права власності на нерухоме майно у зв`язку з відмовою власника від права власності подається документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав).
ОСОБА_1 , здійснюючи 16.06.2017 року дії направлені на державну реєстрацію права власності на квартири: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 за ним, не надавав приватному нотаріусу Нікодон О.О. договір купівлі-продажу майнових прав від 18.02.2017 року, а отже, відповідно, не повідомляв про відсутність у нього майнових прав на зазначені квартири.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_5 , за наданим ОСОБА_1 у березні 2021 року договором купівлі-продажу майнових прав від 18.02.2017 року, з червня 2017 року не заявляв свої майнові права на зазначені квартири та не намагався ці права реалізовувати. Представництво його інтересів в суді першої інстанції здійснювалося адвокатом ( т.1 а.с.116), проте позиція щодо суті спору не висловлена.
Також з урахуванням вищенаведеного та не надання доказів подальших договірних правовідносин ОСОБА_5 , як інвестора, безпосередньо з Забудовником, колегія суддів не вважає переконливими доводи апелянта про статус ОСОБА_5 як інвестора за договором купівлі-продажу майнових прав від 18.02.2017 року.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Так відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої особи договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме в позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови).
Отже дії ОСОБА_1 про відмову від особистого права власності на квартири у сукупності з вищенаведеним свідчать, що такі дії учасника цивільного обороту використовуються для уникнення звернення на майно в рахунок погашення боргу у випадку набрання чинності та виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Так, статтею 347 ЦК України передбачено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову.
Відповідно до п.76 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ 25.12.2015 року №1127 (в редакції, що діяла на момент здійснення реєстрації) для державної реєстрації припинення права власності на нерухоме майно у зв`язку з відмовою власника від права власності подається документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав).
Відповідно до ч.1-2 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
За ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент здійснення державної реєстрації) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про скасування державної реєстрації власності на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 .
На думку колегії суддів, здійснення ОСОБА_1 вищенаведених дій з урахуванням наявності обтяження всього майна ( визначення якого міститься в ст. 190 ЦК України), що перебуває у його власності суперечить стандарту добросовісності та є його діями з ознаками фраудаторності.
Наявність ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 27.06.2017 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу якою вжиті до набрання рішенням суду законної сили, заходи забезпечення позову, а саме, накладення арешту на все майно, що перебуває у власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ; відомості з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження відповідно до яких з 29.06.2017 року предметом обтяження є все майно, особи майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , що включає в себе і обтяження майнових прав ОСОБА_1 та реєстрація державним реєстратором Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Сухановим Д.М. права власності на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 , є у сукупності, з викладеними вище доведеними підставами для відхилення доводів апелянта про відсутність підстав для задоволення позову.
Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 382 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2025 року в оскарженій частині - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий І.В. Склярська
Судді: Л.П. Воронцова
В.В. Майданік