КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/18294/25 Головуючий у І інстанції Ул`яновська О.В.
Провадження №22-ц/824/6296/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

07 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, 

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.
09 грудня 2025 року до суду першої інстанції від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у даній справі у зв`язку з тим, що в провадженні Долинського районного суду Кіровоградської області перебуває цивільна справа №759/24172/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини; та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. 
Таким чином, на думку заявника, цивільна справа № 759/18294/25 та цивільна справа №759/24172/24 є взаємопов`язаними, оскільки предметом їх розгляду є вирішення питання забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 . 
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_4 - адвокат Тесленко М.С. просив провадження у справі №759/18294/25 зупинити до набрання рішенням у справі №759/24172/24 законної сили. 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2025 року провадження по справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - зупинене до набрання законної сили судовим рішенням по справі №759/24172/24.
Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не встановлення судом дійсних обставин справи, просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2025 року та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що зібраних у даній справі доказів достатньо для розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті.
Скаржник звретає увагу на те, що спір, який розглядається в Святошинському районному суді м. Києва та спір, який розглядається в Долинському районному суді Кіровоградської області є різними за предметом та підставами і можуть розглядатися незалежно один від одного. 
Позовні вимоги у двох справах різні, усунення перешкод у спілкуванні - це право батька бачитися з дитиною незалежно від того де вона проживає, а місце проживання дитини - інша категорія спору, яка визначає з ким дитина проживає.
Звертає увагу на те, що факти, які підлягають встановленню у справі про визначення місця проживання дитини, не мають преюдиційного значення для вирішення спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Навіть у разі визначення місця проживання дитини з одним із батьків, права іншого з батьків на спілкування з дитиною не припиняється та підлягає судовому захисту.
Крім того, порушення принципу розумних строків розгляду справи, зупинення провадження у справі про спілкування з дитиною фактично позбавляє апелянта можливості реалізувати батьківські права протягом тривалого та невизначеного часу, що суперечить ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
Також, зупинення провадження у даній справі грубо порушує права дитини щодо контакту з обома батьками (ст. 157, 153 СК України).
24 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - адвокат Тесленко М.С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
В обґрунтування відзиву зазначає, цивільна справа № 759/18294/25 та цивільна справа №759/24172/24 є взаємопов`язаними, оскільки предметом їх розгляду є вирішення питання забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 .
Вказує, що між двома справами, що розглядаються, існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.
Вважає правильним висновок суду першої інстанції про зупинення провадження у справі 759/18294/25.
Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції, врахувавши вимоги п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі до набрання рішенням законної сили у справі №369/14465/23.
Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року викладено висновок про те, що метою зупинення провадження у справі згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
З огляду на зазначене для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи за наявності доказової бази та встановлених на підставі цих доказів фактичних обставин.
Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.
Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням суду в іншій справі встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.
Визнаючи наявність підстав, передбачених ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у п. 6 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16 та Верховним Судом у постанові від 10 березня 2021 року у справі №207/413/18, від 21 квітня 2022 року у справі №175/1814/19.
Як вбачається з матеріалів даної справи, у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №720 від 22.07.2024 року було визначено йому порядок участі у вихованні дитини, однак відповідачка вказане розпорядження не виконує та чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою.
Задовольняючи заяву представника відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №759/24172/24, суд першої інстанції в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не навів мотивів, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що вирішення спору у справі №759/24172/24 виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити та оцінити при розгляді цієї справи наявність обставин (фактів), якими позивач обґрунтовував свої вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.
Суд першої інстанції не обґрунтував, у чому саме полягає матеріально-правовий зв`язок між даною справою та справою №759/24172/24, тобто не мотивував, які саме факти, встановлені в іншій справі, будуть мати преюдиційне значення для цієї справи, та в чому полягає неможливість самостійного встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом є, зокрема, не виконання розпорядження № 720 від 22.07.2024 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації «Про визначення способів участі у вихованні дитини громадянина ОСОБА_5 », що підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП.
Підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, є саме невиконання останньою розпорядження № 720 від 22.07.2024 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. 
Вищевказані встановлені апеляційним судом обставини даної справи залишились поза увагою суду першої інстанції, які Святошинський районний суд м. Києва не дослідив належним чином.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позови у справах №759/18294/25 та №759/24172/24 є відмінними і в обох справах обставини щодо наявності підстав для задоволення чи відмови в задоволенні позовних вимог підлягають доведенню сторонами за принципами рівності та змагальності і не є такими, що презюмуються.
Посилання сторони відповідача на взаємопов`язаність справ, ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №759/24172/24, суд першої інстанції має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи №759/18294/25.
Відтак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої справи.
Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №756/11896/17, від 16 червня 2021 року у справі №686/26138/18.
Крім того, зупинення провадження у справі може призвести до порушення права позивача щодо розгляду справи у розумні строки.
П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для застосування положень п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, а також не врахував норми закону, якими визначено строки розгляду справи й зупинив провадження у справі всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження є помилковою та перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2025 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п. 2 ч.1 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній 

О.В. Борисова 

С.А. Голуб