ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 м. Дніпро Справа № 904/7078/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Томаківської селищної ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі (суддя Євстигнеєва Н.М.)
за позовом Марганецької міської ради, м. Марганець, Дніпропетровська область
до відповідача-1 Томаківської селищної ради, смт. Томаківка, Томаківського району, Дніпропетровської області
відповідача-2 Комунального підприємства «Томаківське водопровідно-каналізаційне господарство» Томаківської селищної ради, смт. Томаківка, Томаківського району, Дніпропетровської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Марганецької міської ради», с. Марганець, Дніпропетровської області
про визнання протиправним та скасування рішення та витребування майна, - 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заяви про забезпечення позову та ухвали суду першої інстанції.

Марганецька міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Томаківської селищної ради та відповідача-2 Комунального підприємства «Томаківське водопровідно-каналізаційне господарство» Томаківської селищної ради, в якому просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Томаківської селищної рада від 04.11.2025 № 1866-47/VIII «Про встановлення нікчемності окремих рішень селищної ради».
2. Витребувати у відповідачів на користь позивача наступне майно: 
- водопровідні мережі по вулицям Берегового, Лесі Українки та Українській в смт. Томаківка Дніпропетровської області ( передані на підставі акту від 05.09.2019);
- систему водопостачання в селі Володимирівка (Високе) Томаківського району (передане на підставі акту від 09.12.2019);
- ділянок водогону Марганець – Томаківка Дніпропетровської області (передане на підставі акту від 09.12.2019);
- водогону Марганець – Томаківка Дніпропетровської області (передане на підставі акту від 05.05.2020).
16.12.2025 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій Марганецька міська рада просить вжити судом заходів забезпечення позову, а саме:
- зупинити дію рішення Томаківської селищної ради № 1866-47/VIII «Про встановлення нікчемності окремих рішень селищної ради» від 04.11.2025 – до набрання законної сили рішенням у справі;
- заборонити Томаківській селищній раді та її виконавчим органам, іншим особам вчиняти будь-які дії щодо: відчуження, вилучення, списання, передачі третім особам; зміни балансового обліку, зміни статусу; будь-якого іншого розпорядження майном, яке є предметом спору та яке було передане Марганецькій міській територіальній громаді, а саме: водопровідні мережі по вулицям Берегового, Лесі Українки та Українській в смт. Томаківка Дніпропетровської області (передані на підставі акту від 05.09.2019); систему водопостачання в селі Володимирівка (Високе) Томаківського району (передане на підставі акту від 09.12.2019); ділянок водогону Марганець – Томаківка Дніпропетровської області (передане на підставі акту від 09.12.2019); водогону Марганець – Томаківка Дніпропетровської області (передане на підставі акту від 05.05.2020);
- заборонити Томаківській селищній раді приймати будь-які нові рішення, спрямовані на: зміну правового статусу майна, яке є предметом спору та яке було передане Марганецькій міській територіальній громаді, а саме: водопровідні мережі по вулицям Берегового, Лесі Українки та Українській в смт. Томаківка Дніпропетровської області (передані на підставі акту від 05.09.2019); систему водопостачання в селі Володимирівка (Високе) Томаківського району (передане на підставі акту від 09.12.2019); ділянок водогону Марганець – Томаківка Дніпропетровської області (передане на підставі акту від 09.12.2019); водогону Марганець – Томаківка Дніпропетровської області (передане на підставі акту від 05.05.2020).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у даній справі застосовано заходи забезпечення позову шляхом заборони Томаківській селищній раді (ідентифікаційний код 04339675; вул. Лесі Українки, буд. 17, смт. Томаківка, Томаківський р-н, Дніпропетровська область, 53500) та її виконавчим органам, іншим особам вчиняти будь-які дії щодо: відчуження, вилучення, списання, передачі третім особам; зміни балансового обліку, зміни статусу; будь-якого іншого розпорядження майном, яке є предметом спору та яке було передане Марганецькій міській територіальній громаді, а саме: водопровідні мережі по вулицям Берегового, Лесі Українки та Українській в смт. Томаківка Дніпропетровської області (передані на підставі акту від 05.09.2019); систему водопостачання в селі Володимирівка (Високе) Томаківського району (передане на підставі акту від 09.12. 2019); ділянок водогону Марганець – Томаківка Дніпропетровської області (передане на підставі акту від 09.12. 2019); водогону Марганець – Томаківка Дніпропетровської області (передане на підставі акту від 05.05.2020).
В решті заяви Марганецької міської ради про забезпечення позову відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Томаківська селищна рада оскаржує її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі – ЦАГС).
В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/7078/25 якою частково задоволено заяву Марганецької міської ради про забезпечення позову, якою було заборонено Томаківській селищній раді та її виконавчим органам здійснювати будь-які дії щодо відчуження, передачі, зміни балансового обліку чи іншого розпорядження об`єктами водопостачання, що є предметом спору.
Скаржник вважає ухвалу незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права без належного з`ясування обставин справи.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив реального порушення прав позивача та дійшов передчасного висновку про «очевидну протиправність», не провівши повного аналізу фактичних обставин і правових підстав спору. При цьому апелянт посилається на правові позиції Верховний Суд, зокрема постанову від 21.05.2025 у справі № 320/28579/24, а також на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 381/4019/18 та постанову у справі № 910/1200/20, відповідно до яких заходи забезпечення позову мають бути співмірними та застосовуватися лише за наявності обґрунтованої необхідності.
Апелянт наголошує, що спірні об`єкти належать до сфери надання життєво необхідних комунальних послуг мешканцям громади, а встановлена заборона фактично унеможливлює проведення ремонту, модернізації, технічного обслуговування мереж, зміну їх балансового обліку та залучення фінансування, що може призвести до негативних економічних наслідків, тарифної нестабільності та загрози функціонуванню критичної інфраструктури. 
Таким чином, апелянт запевняє суд, що застосований захід забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами та порушує баланс інтересів сторін і третіх осіб.
Крім того, скаржник зазначає, що позов прийнято до провадження без належної сплати судового збору, оскільки попередньо не було проведено оцінку майна відповідно до вимог законодавства, на що звертав увагу той самий суд в іншій ухвалі.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Марганецька міська рада своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що Марганецька міська рада звернулася до Господарський суд Дніпропетровської області з позовом до Томаківська селищна рада, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 04.11.2025 №1866-47/VIII «Про встановлення нікчемності окремих рішень селищної ради», а також витребувати з незаконного володіння на користь позивача об`єкти комунального майна, а саме: водопровідні мережі по вул. Берегового, Лесі Українки та Українській у смт. Томаківка Дніпропетровської області (передані на підставі акта від 05.09.2019), систему водопостачання в с. Володимирівка (Високе) Томаківського району (акт від 09.12.2019), ділянки водогону Марганець – Томаківка (акт від 09.12.2019) та водогін Марганець – Томаківка (акт від 05.05.2020).
Позивач обґрунтовує вимоги тим, що спірне рішення № 1866-47/VIII порушує його майнові права, суперечить принципам верховенства права та компетенції органів місцевого самоврядування, оскільки стосується комунального майна, яке раніше було передано до територіальної громади м. Марганець на підставі рішень 2017 та 2019 років і відповідних актів приймання-передачі. Зазначені рішення мали ненормативний характер, були актами одноразового застосування, повністю виконані та вичерпали свою дію фактом передачі майна, у зв`язку з чим не можуть бути скасовані або визнані нікчемними після їх реалізації.
Судом встановлено, що 01.05.2025 відповідачем прийнято рішення № 1690-42/VIII «Про визнання окремих рішень селищної ради такими, що втратили чинність», яке стало предметом судового оскарження. 
У подальшому 04.11.2025 прийнято рішення №1866-47/VIII, яким, зокрема, скасовано рішення № 1690-42/VIII та визначено, що майно, раніше передане до комунальної власності територіальної громади м. Марганець, вважається комунальною власністю Томаківської селищної територіальної громади; також доручено Комунальному підприємству «Томаківське водопровідно-каналізаційне господарство» Томаківської селищної ради здійснити заходи щодо відновлення попереднього стану належності майна та зарахувати відповідні об`єкти на свій баланс. Згідно з довідкою КП ВУВКГ ММР залишкова балансова вартість спірного майна становить 6 302 667,41 грн.
Ухвалою суду від 11.11.2025 у справі № 904/2973/25 провадження було закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору. 
Разом з тим позивач вважає, що прийняттям нового рішення № 1866-47/VIII відповідач фактично повторно втрутився у вже завершені правовідносини щодо передачі комунального майна та намагається змінити їх правові наслідки шляхом формального посилання на «нікчемність» попередніх рішень.
16.12.2025 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій останній просив зупинити дію рішення № 1866-47/VIII до набрання законної сили рішенням у справі, заборонити відповідачу та його виконавчим органам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі, списання, зміни балансового обліку чи іншого розпорядження спірним майном, а також заборонити приймати нові рішення, спрямовані на зміну правового статусу зазначених об`єктів.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач послався на наявність реального ризику подальшого прийняття відповідачем аналогічних актів та вчинення дій щодо відчуження або зміни статусу майна, що може унеможливити або істотно ускладнити виконання майбутнього судового рішення, у зв`язку з чим просив суд вжити заходів забезпечення позову для збереження спірного майна та існуючого правового стану до вирішення спору по суті.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів ЦАГС, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали Господарський суд Дніпропетровської області про часткове задоволення заяви Марганецької міської ради щодо забезпечення позову у справі, погоджується з правовим обґрунтуванням і висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини щодо права на справедливий суд, ст. 2 та ст. 11 ГПК України, які визначають завдання господарського судочинства та обов`язок суду керуватися принципом верховенства права. 
При цьому судом правильно застосовано приписи статей 136, 137 ГПК України, відповідно до яких забезпечення позову допускається у разі, якщо невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист порушених прав.
Суд першої інстанції правильно врахував правову природу забезпечення позову як тимчасового запобіжного заходу, спрямованого на охорону прав позивача від можливих недобросовісних дій відповідача та на збереження існуючого становища до вирішення спору по суті, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20, від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, а також із підходами, сформульованими у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кюблер проти Німеччини» (заява № 32715/06).
Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Томаківської селищної ради від 04.11.2025 № 1866-47/VIII «Про встановлення нікчемності окремих рішень селищної ради» та витребування з незаконного володіння об`єктів комунального майна. 
Оскаржуваним рішенням відповідач встановив нікчемність рішень 2019 року про передачу об`єктів водопостачання до комунальної власності територіальної громади м. Марганець, застосував наслідки нікчемності шляхом відновлення попереднього стану належності майна та доручив зарахувати його на баланс КП «Томаківське водопровідно-каналізаційне господарство».
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що такий захід як зупинення дії рішення органу місцевого самоврядування не передбачений ч. 1 ст. 137 ГПК України. Вичерпний перелік заходів забезпечення позову може бути доповнений виключно заходами, прямо передбаченими законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Оскільки позивач не навів жодної норми закону чи міжнародного договору, яка б передбачала можливість зупинення дії рішення органу місцевого самоврядування як заходу забезпечення позову, суд правомірно відмовив у цій частині заяви. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, зокрема у справах № 910/7451/21 постанова від 30.09.2021, № 910/4445/21 постанова від 15.07.2022, № 910/20417/21 постанова від 16.12.2022 та № 910/18997/21 постанова від 07.09.2022.
Водночас заявлені вимоги про заборону відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо відчуження, списання, передачі третім особам, зміни балансового обліку чи іншого розпорядження спірним майном за своєю правовою природою відповідають п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України (заборона відповідачу вчиняти певні дії) та безпосередньо пов`язані з предметом позову – витребуванням майна та оскарженням рішення, яким фактично змінено його правовий статус.
Суд першої інстанції здійснив оцінку співмірності заявленого заходу, зіставивши можливі негативні наслідки його застосування з ризиками невжиття такого заходу. Також, судом було враховано, що невжиття заборони може призвести до подальшого відчуження чи зміни правового режиму майна, що у разі задоволення позову істотно ускладнить або унеможливить ефективне відновлення прав позивача та виконання судового рішення, а також спричинить необхідність нових судових звернень. Натомість застосований захід має тимчасовий характер, спрямований виключно на збереження status quo і не вирішує спір по суті.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вжиті заходи відповідають критеріям розумності, обґрунтованості, адекватності та збалансованості інтересів сторін, не виходять за межі предмета позову та не створюють непропорційного втручання у права відповідача чи третіх осіб. 
Вжиття таких заходів узгоджується також із практикою Європейського суду з прав людини щодо необхідності забезпечення ефективного засобу юридичного захисту, зокрема у справах «Пантелеєнко проти України», «Дорані проти Ірландії», «Kaіч та інші проти Хорватії», де наголошено на обов`язку держави забезпечити реальність та дієвість судового захисту.
Обґрунтованим є й висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення відповідно до ст. 141 ГПК України, оскільки заявлені та застосовані заходи носять тимчасовий характер, не тягнуть доведених ризиків завдання відповідачу збитків та спрямовані виключно на збереження спірного майна до вирішення справи по суті.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції в оскарженій частині постановлена з правильним застосуванням норм процесуального права, з дотриманням принципів верховенства права, пропорційності та забезпечення ефективного судового захисту, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив реального порушення прав позивача та передчасно дійшов висновку про «очевидну протиправність», не відповідає змісту оскаржуваної ухвали. Суд першої інстанції не вирішував спір по суті та не надавав остаточної оцінки правомірності рішення відповідача, а лише перевірив наявність достатньо обґрунтованого припущення щодо ризику ускладнення або унеможливлення ефективного захисту прав позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову. 
При цьому застосований захід не ґрунтувався виключно на припущенні про протиправність оскаржуваного рішення, а був обумовлений характером предмета спору – витребуванням конкретно визначеного майна та оскарженням рішення, яким змінено його правовий статус. 
Отже, посилання апелянта на правову позицію Верховний Суд у справі № 320/28579/24 є безпідставним, оскільки у даній справі суд не зупиняв дію нормативного акта з мотивів його ймовірної протиправності, а застосував передбачений п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України захід – заборону вчиняти певні дії щодо конкретного майна.
Доводи апелянта про те, що заборона розпоряджатися спірними об`єктами призведе до паралічу критичної інфраструктури, санітарно-епідеміологічних ризиків, неможливості проведення ремонтів та залучення інвестицій, є лише припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами.
Посилання апелянта на те, що заборона «розпоряджатися» мережами нібито унеможливлює їх обслуговування або модернізацію, ґрунтується на ототожненні понять користування та розпорядження, що суперечить змісту ст. 317 ЦК України.
Суд першої інстанції обмежив лише можливість визначення юридичної долі спірного майна до вирішення спору по суті, що є співмірним із заявленими вимогами про витребування майна та спрямоване на збереження його правового статусу.
Отже, застосований захід забезпечення позову не позбавляє відповідача можливості здійснювати фактичну експлуатацію об`єктів критичної інфраструктури, а лише тимчасово обмежує реалізацію правомочності розпорядження у її цивільно-правовому розумінні, що не свідчить про порушення балансу інтересів сторін чи інтересів територіальної громади.
Оскаржувана ухвала не містить заборони на експлуатацію об`єктів водопостачання чи здійснення їх технічного обслуговування, а стосується виключно відчуження, вилучення, списання, передачі третім особам, зміни балансового обліку, статусу та іншого розпорядження майном, що є предметом спору. 
Таким чином, заходи забезпечення спрямовані на збереження спірного майна у незмінному правовому стані до вирішення спору по суті та не перешкоджають наданню комунальних послуг населенню.
Колегія суддів також зазначає, що співмірність заходів забезпечення позову була належним чином оцінена судом першої інстанції з урахуванням предмета позову, характеру спірних правовідносин та потенційних наслідків їх невжиття. Саме відсутність обмежень щодо розпорядження майном могла б призвести до його подальшої передачі або зміни правового режиму, що у разі задоволення позову істотно ускладнило б виконання рішення суду або потребувало б нових судових спорів. 
Посилання апелянта на норми бухгалтерського обліку та можливі податкові наслідки також не спростовують правомірності ухвали. 
У даній справі суд не зупиняв дію нормативного акта, що регулює порядок справляння податків, і не звільняв будь-кого від обов`язку сплачувати податки. Заборона змінювати балансовий облік у частині спірного майна є складовою заходу, спрямованого на збереження його правового статусу, і безпосередньо пов`язана з предметом позову. 
Отже, наведені аргументи не свідчать про порушення судом норм процесуального права.
Довід апелянта про нібито прийняття позову без належної сплати судового збору не може бути підставою для скасування ухвали про забезпечення позову, адже питання сплати судового збору вирішується судом при відкритті провадження у справі та не впливає на можливість вжиття заходів забезпечення позову, якщо заява відповідає вимогам процесуального закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять посилань на конкретні порушення норм процесуального права, що могли б бути підставою для скасування ухвали. 

6. Щодо розподілу судових витрат.

Розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України - за наслідками розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Томаківської селищної ради - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/7078/25 – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Томаківську селищну раду за наслідками розгляду справи по суті.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.03.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов