ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/10020/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Стрельнікова Н.В.) в адміністративній справі №280/10020/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
13.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби, в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України що полягають у невиплаті ОСОБА_1 грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Ухвалою суу від 18.11.2025 позовну заяву залишено без руху, на підставі статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої у відповідності до статті 167 КАС України /або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду у відповідній частині не пропущений, разом із доказами на підтвердження таких обставин.
Ухвалою суду від 02.12.2025 у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, повернуто позивачу.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати її, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
У скарзі позивачем зазначено про помилковість висновків суду першої інстанції, що подія, з якою почався перебіг строку звернення до суду є прийняття постанови КМУ №153 від 11.02.2025, оскільки саме отримання позивачем листа військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби і є точкою відліку, з якого починається строк для подання позову до суду. Саме цим листом позивача проінформовано, що рішень про виплату грошової винагороди у розмірі 1000000 гривень не ухвалювалося, а підготовка та подання документів на погодження не здійснена, а також що відповідні дії щодо оформлення і виплати не здійснюватимуться. Крім того, вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач перебував у зоні бойових дій, що є об`єктивною підставою для поновлення строку звернення до суду. Також на думку скаржника, у спірному випадку строк звернення до суду першої інстанції ним не було пропущено.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. Доводи відзиву зводяться до помилковості позиції скаржника щодо строку звернення ним до суду з позовом, а реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.
Суд першої інстанції ухвалою від 02.12.2025 у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
Так суд зазначив, що подією, з якою фактично пов`язується перебіг строку звернення до суду, в даному випадку, є прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, яка набрала законної сили 13.02.2025. Отже фактично про порушення своїх прав позивач дізнався у лютому 2025 року. При цьому з даною позовною заявою позивач/представник позивача звернувся до суду через систему “Електронний суд” лише 13.11.2025, тобто із порушенням встановленого тримісячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 233 Кодексу законів про працю України. Подана суду заява про поновлення строку звернення до суду не містить взагалі ніяких посилань на те, що позивач мав реальні перешкоди, у зв`язку із якими позивач своєчасно не звернувся до суду. Належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач/представник суду не надав.
Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відзиву та на підставі встановлених фактичних обставин справи, доходить наступних висновків.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту).
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України,
Разом з цим Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-р/2025 визнано неконституційними із дня ухвалення цього Рішення положення частини 1 статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Враховуючи такі зміни законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що законодавець не обмежив будь-яким строком право на звернення з відповідним позовом особу, яка продовжує працювати в органі, з яким виник спір.
Так матеріали справи містять інформацію, що позивач з 13.12.2019 проходить військову у тому числі і на теперішній час.
У зв`язку з цим застосування в цій справі строку, передбаченого частино першої стаття 233 КЗпП України, та, відповідно, обчислення строку звернення до суду з цим позовом з дня, коли позивач дізнався про порушення свого права, відсутні підстави.
Висновки суду першої інстанції про визначення початку перебігу строку звернення до суду, у спірному випадку, з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, яка набрала законної сили 13.02.2025, колегія суддів вважає помилковими, оскільки суд не зазначив, що вказана постанова встановлює конкретну умову, підставу, або визначає порядок вчинення певних дій учасниками, визначеними в ній правовідносин, за якою особа вважається такою, що обізнана про рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Отже, колегія суддів констатує, що в даному випадку суд першої інстанції не з`ясував обставин, які мають значення для правильного визначення початку відліку строку звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі, не перевірив належним чином доводів позивача з цього приводу, внаслідок чого неправильно встановив початок перебігу строку звернення позивачем до суду із цим позовом, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом. З урахуванням викладеного, апеляційна скаргу підлягає задоволенню.
Згідно з вимогами ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 320, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року в адміністративній справі №280/10020/25 - скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення на не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак