КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/6796/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/7590/25

09 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.
при секретарі - Можарівській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Богуна Василя Миколайовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко І.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
в с т а н о в и в:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києваз позовом до Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що наказом № 62-к від 01.09.1997 директора НВК 293 (стара назва - Ліцей № 293 Деснянського району м. Києва) Позивачку прийнято на посаду вчителя зарубіжної літератури на один навчальний рік до 25.08.1998. Надалі дія трудового договору продовжувалась. Остання посада, яку обіймала Позивачка, - вчитель української мови та літератури. Крім того, Позивачка виконувала обов`язки класного керівника 5-Б класу.
Наказом директора Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва № 75-к/тр від 23 квітня 2025 року Позивачку звільнено з посади вчителя української мови та літератури на підставі п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України, а саме у зв`язку із вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.
Підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугували матеріали службової перевірки: пояснювальна ОСОБА_1 від 23.04.2025. акт № 01 від 23.04.2024 "Про результати перевірки достовірності фактів, викладених у зверненні матері учня 5-Б класу", наказ від 23.04.2025 № 63-од "Про результати перевірки достовірності фактів, викладених у зверненні матері учня 5-Б класу", яким було створено комісію з проведення перевірки достовірності фактів, викладених у зверненні матері учня 5-Б класу ОСОБА_2 щодо виконання посадових обов`язків класного керівника, вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 .
Цього ж дня, 23 квітня 2025 року, Ліцеєм № 293 Деснянського району м. Києва видано наказ № 63-од, яким визнано такими, що мали місце, факти, викладені у зверненні матері учня 5-Б класу, що підтверджується аудіозаписом від 05.02.2025 р. та аудіозаписом від 26.02.2025 р.
Позивачка зазначає, що звільненню передував тривалий "мобінг", а підстави щодо начебто вчинення нею аморального проступку є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з вищевказаним позовом, 
З огляду на вище викладене просила суд визнати незаконним з моменту його прийняття наказ директора Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва № 75-к/тр від 23 квітня 2025 року, поновити позивачку на посаді вчителя української мови та літератури Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва, стягнути з Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.04.2025 року до дня поновлення на роботі, який станом на дату пред`явлення позову складає 27 836,40 грн 40 коп. та моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп., а також витрати на правничу допомогу.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 грудня 2025 року в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 08 січня 2026 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Богун В.М. подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на лист № 3226/З-Вих від 30.05.2025, в якому Уповноважений із захисту державної мови разом з тим даний лист надійшов до відповідача вже після звільнення апелянта з посади вчителя. Таким чином, під час звільнення апелянта відповідач не мав жодного висновку Уповноваженого щодо правомірності звільнення, а суд першої інстанції не взяв цього факту до уваги. Тому посилання на цей лист як на аргумент у справі є безпідставним і недоречним, оскільки він не міг впливати на рішення про звільнення. Крім того, Уповноважений з захисту державної мови не наділений повноваженнями оцінювати правомірність звільнення працівника,
Вказує на те, що Уповноважений з захисту державної мови витребував у відповідача документи службового розслідування та підійшов до його розгляду суто формально, обмежившись матеріалами, наданими відповідачем. На підставі цих документів він констатував, що апелянт нібито застосовував російську мову, і визнав це порушенням мовного законодавства. Проте він ігнорував ключовий факт, що апелянт не проводив уроки російською мовою, а лише на прохання учня переклав окремий уривок твору, щоб російськомовний учень міг зрозуміти зміст мови, яку вивчає. Висновок Уповноваженого є формальним, необґрунтованим та не відображає реальних обставин справи.
Звертає увагу на те, що за умов порушення апелянтом вимог Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», стосовно неї мав бути складений протокол та застосовано стягнення, проте такий протокол не складався.
05 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача Петруньок О.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначав, що доводи апелянта щодо нібито неправомірного врахування судом першої інстанції листа Уповноваженого із захисту державної мови № 3226/З-Вих від 30.05.2025 є вибірковими та такими, що ґрунтуються на викривленому тлумаченні фактичних обставин справи та норм права. Вважає, що суд першої інстанції не визнавав зазначений лист підставою для звільнення апелянта, а використав його як додатковий доказ, що підтверджує об`єктивне існування факту порушення вимог законодавства про державну мову та характер поведінки позивачки як педагога. Таким чином, на думку представника відповідача суд правомірно оцінив лист Уповноваженого у сукупності з іншими доказами, відповідно до вимог статей 76, 89 Цивільного процесуального кодексу України, а не як самостійну чи вирішальну підставу звільнення.
З огляду на вище викладене просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Скокін Л.Л. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Представник відповідача Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва в судове засідання не з`явився, 07 квітня 2026 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача Петруньок О.Ю. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача.
З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи без участі не з`явившихся сторін. 
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що Ліцей 293 Деснянського району міста Києва, є комунальним закладом загальної середньої освіти, який забезпечує здобуття початкової освіти, базової середньої освіти та профільної середньої освіти, що передбачає виконання учнями вимог до результатів навчання, визначених Державними стандартами загальної середньої освіти. Засновником Відповідача є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради
Наказом № 62-к від 01.09.1997 року директора НВК № 293 (попередня назва Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва) позивачку прийнято на посаду вчителя зарубіжної літератури на один навчальний рік - до 25.08.1998 року.
23.04.2025 начальник СЮП майор поліції Олександр Поліщук повідомив директора Ліцей 293 Деснянського району міста Києва А. Ляшенко про те, що 11.04.2025 року до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві із заявами звернулись двоє матерів учнів 5Б класу навчального закладу, щодо можливих протиправних дій відносно їх дітей, з боку інших дітей. У ході відпрацювання даного повідомлення було здійснено опитування заявників та батьків дітей, на яких вказали заявники, як на тих, хто вчинив можливо протиправні дії. При спілкуванні з дітьми та їх матерями, вони повідомили про факти діяльності класного керівника 5Б класу навчального закладу, які можуть свідчити про порушення педагогом його посадових обов`язків, начальник СЮП майор поліції Олександр Поліщук просив адміністрацію закладу провести перевірку в межах компетенції.
Наказом директора Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва № 75-к/тр від 23 квітня 2025 року Позивачку звільнено з посади вчителя української мови та літератури на підставі пункту 3 статті 41 Кодексу законів про працю України, а саме у зв`язку з вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.
Наказ № 75-к/тр від 23 квітня 2025 року про звільнення з роботи Позивача у зв`язку із вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України, був прийнятий на підставі: 1. Акту № 01 від 23 квітня 2025 року "Про результати перевірки достовірності фактів, викладених у зверненні матері учня 5-Б класу" 2. Наказу від 23 квітня 2025 року № 63-од "Про результати перевірки достовірності фактів, викладених у зверненні матері учня 5-Б класу" 3. Пояснювальної Позивача від 23 квітня 2025 року.
Зокрема, відповідно до наказу № 62-од від 23 квітня 2025 року "Про перевірку фактів, викладених у зверненні матері учня 5-Б класу", а також на виконання Закону України "Про освіту", Закону України "Про повну загальну середню освіту", Закону України "Про звернення громадян", у зв`язку зі зверненням матері учня 5-Б класу ОСОБА_2 щодо виконання посадових обов`язків класного керівника, вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 , на підставі отриманої офіційної інформації від інспектора СЮП Деснянського управління поліції Білогубова О.В. під час спільного засідання з адміністрацією Ліцею № 293 22 квітня 2025 року щодо неналежної поведінки ОСОБА_1 та з метою перевірки фактів, викладених у зверненні було створено комісію з проведення перевірки достовірності фактів, викладених у зверненні.
На підставі наказу № 62-од від 23 квітня 2025 року "Про перевірку фактів, викладених у зверненні матері учня 5-Б класу" було складено Акт № 01 про результати перевірки достовірності фактів, викладених у зверненні матері учня 5-Б класу від 23 квітня 2025 року, згідно з даними якого, було опрацьовані два аудіозаписи від 05 лютого 2025 року та 26 лютого 2025 року, надані 22 квітня 2025 року матір`ю учня 5-Б класу ОСОБА_2 ; опрацьовані записи в електронному журналі: розклад уроків та календарне планування за 26 лютого 2025 року; взято письмове пояснення від класного керівника 5-Б класу ОСОБА_1 , за результатами якого встановлено, що мали місце факти, викладені у зверненні матері учня 5-Б класу, а саме:
- аудіозапис від 05.02.2025 року, на якому чути на перерві, як ОСОБА_1 підвищеним голосом, знервовано просить учня покинути територію вчителя, погрожує телефонним дзвінком, наголошує, що "було прекрасно коли був відсутній ОСОБА_3 " та звертається до дітей, які підтвердили думку вчителя, наголошує на тому, що такий учень в 5-Б класі не потрібен;
- аудіозапис від 26.02.2025 року, зроблений на уроці "Здоров`я, безпека, добробут", який викладає ОСОБА_1 , на якому чути, що вчитель читає на уроці уривок з твору російською мовою (назву та автора тексту Комісії визначити не вдалось), що є порушенням мовного законодавства з боку вчителя та створює психологічний дискомфорт дитині, яка втратила батька під час активної фази російсько-української війни.
Отже, актом за результатом перевірки достовірності фактів, викладених у зверненні матері, брався до уваги як факт аморальної поведінки щодо учня  ОСОБА_3 так і факт використання російської мови на уроці.
Актом № 01 про результати перевірки достовірності фактів, викладених у зверненні матері учня 5-Б класу від 23 квітня 2025 року та Наказом № 63-од Комісія визнала застосування методів виховання, пов`язаних з психологічним тиском над особистістю учня ОСОБА_4 та скоєння аморального проступку Позивача вчителем української мови та літератури, класним керівником 5-Б класу, не сумісного з продовженням педагогічної діяльності в Ліцеї № 293 Деснянського району міста Києва.
У цій справі, що розглядається, суд, досліджуючи аудіозаписи зафіксовано спілкування вчительки ( ОСОБА_1 ) з учнем, автентичність яких не оспорювалась, встановив, що мала місце розмова такого змісту:
0:00 - 0:02 Вчителька: Що ви там замовкли? Учень: Ми розмовляємо.
0:02 - 0:03 Вчителька: Ви стоїте говорите.
0:03 - 0:05 Вчителька: От туди розмовляти! Учень: Чому?
0:05 - 0:07 Вчителька: От туди розмовляти! Учень: А тут не можна стояти? А тут не можна стояти?
0:07 - 0:09 Вчителька: Вийдіть, будь ласка, з класу. Будь ласка, це територія вчителя, туди пішли, будь ласка.
0:09 - 0:11 Учень: А де я стояти не можу? Вчитель: Ти що, мені набрати? Я наберу!
0:11 - 0:15 Вчителька: Зі мною не сперечаються, сперечатися до ОСОБА_5 . Тебе вчора не було і прекрасно було в класі. Діти, це правда?
0:15 - 0:16 Клас (хором): Так!
0:16 - 0:18 Вчителька: Все, ОСОБА_12, ти тоже можеш за ним.
0:18 - 0:20 Вчителька: У нас просто розбіжності... Учень: А стояти не можна, чи що?
0:20 - 0:24 Вчителька: Це територія... туди, будь ласка, йди сядь за свою парту і сиди. Учень: Та я обговорював то...
0:24 - 0:27 Вчителька: Іди, будь ласка, туди говори. ОСОБА_13, ОСОБА_12 пішов. Я пишу чергову допо... Вийди звідси!
0:27 - 0:30 Учень: А чо не можна тут стояти? Вчитель: Та діти, ну навіщо нам цей учень у класі?
0:30 - 0:32 Учень: Чудово! Надалі мало місце звернення Вчительки до дітей з фразою "Та діти, ну нащо нам цей учень у класі?"
З цього аудіозапису встановлено, що фрази "було прекрасно, коли був відсутній ОСОБА_6 " у записі немає. На 0:11-0:14 вчитель каже: "Тебе вчора не було і прекрасно було в класі. Та діти, ну нащо нам цей учень у класі?". Конкретне прізвище " ОСОБА_6 " не звучить, але вчитель апелює до класу, щоб діти підтвердили, що без цього учня було краще. Обставини того, що ця фраза стосувалась іншого учня, а не ОСОБА_6 не оспорювались.
На іншому аудіозаписі від 26.02.2025 було зафіксовано частину навчального заняття, під час якого вчителька читає російською мовою літературний твір про взаємодію дідуся на ім`я ОСОБА_7 та його внука Петьки.
Після звільнення позивачки до Ліцею № 293 надійшов лист № 3226/З-Вих від 30.05.2025, в якому Уповноважений із захисту державної мови, повідомив, що надійшло звернення громадянки, зареєстроване в секретаріаті Уповноваженого із захисту державної мови № М-1032/СК від 19.05.2025, щодо застосування недержавної мови вчителькою початкових класів Ліцею № 293 Деснянського району міста Києва ОСОБА_1 під час проведення уроків. Як зазначено у зверненні, взимку 2024 року вчителька початкових класів ОСОБА_1 застосовувала під час уроків недержавну мову, а саме читала художні твори російською мовою. Прохання учня щодо застосування української мови проігнорувала. У квітні 2025 педагога було звільнено з посади. У письмових поясненнях вчителька підтвердила факт застосування російської мови на уроці. Також заявниця зазначила, що дехто з батьків та інші заінтересовані особи здійснюють тиск на адміністрацію Ліцею № 293 з метою повернення ОСОБА_1 на посаду вчителя
У зв`язку з цим, з посиланням на листі Міністерства освіти і науки України від 27.10.2023 № 1/16742-23 роз`яснено, що державна мова має використовуватися в рамках освітнього процесу, під час проведення навчальних занять (крім занять з навчальних предметів, які згідно з освітньою програмою закладу освіти викладаються іноземними мовами або мовами корінних народів і національних меншин), у спілкуванні вчителів, викладачів, іншого персоналу закладів освіти як зі здобувачами освіти (вихованцями), так і між собою. Під час організації освітнього процесу незалежно від його форми (урок, лекція, практичне, семінарське заняття, гурткова робота тощо) необхідно використовувати навчальні матеріали, виготовлені державною мовою (крім занять з навчальних предметів, які згідно з освітньою програмою закладу освіти викладаються іноземними мовами або мовами корінних народів і національних меншин).
Також в цьому листі наголошено, що ситуація описана у зверненні громадянки щодо застосування в Ліцеї № 293 під час освітнього процесу російської мови, особливо в умовах повномасштабного російського вторгнення на територію України, є не лише порушенням вимог Закону, а й загрозою національній безпеці. У зв`язку з викладеним, враховуючи статус української мови як державної, а також її важливу роль в освітньому процесі, звертаюся з вимогою вжити всіх можливих заходів для забезпечення дотримання вимог Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" педагогічним колективом Ліцею № 293 з метою недопущення повторних випадків застосування недержавної мови як під час проведення навчальних занять, так і в інших формах освітньої діяльності. У разі ігнорування вимог Закону щодо застосування державної мови у сфері освіти Уповноваженим будуть вжиті відповідні заходи реагування та застосовані адміністративні стягнення передбачені статтею 188-52 КУпАП.
У листі № 25/1956-03 від 16.06.2025, адресованому ОСОБА_8 , Служба освітнього омбудсмена повідомила, що в порядку реагування на звернення отримала лист від ліцею № 293 Деснянського району міста Києва щодо можливих протиправних дій педагогічного працівника. Як повідомляє керівник закладу, до адміністрації ліцею були надіслані скарги батьків щодо протиправних дій педагогічного працівника ОСОБА_9 . Під час розгляду справи було вивчено відповідні аудіозаписи. За результатами роботи комісії, яка проводила розслідування вказаних інцидентів, було встановлено факти психологічного тиску зі сторони педагогічної працівниці ОСОБА_9 на здобувача освіти ОСОБА_10 та використання російської мови в освітньому процесі. Проаналізувавши отриману відповідь та наявні аудіозаписи, освітній омбудсмен вважає, що рішення щодо звільнення педагогічної працівниці ОСОБА_9 є обґрунтованим.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ліцею № 293 Деснянського району м. Києва про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції посилався на те, що позивачка вчинила аморальний проступок, який суперечить вимогам педагогічної етики, моралі, а також суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні цінності, які склалися в суспільстві, що вказує на наявність підстав для її звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Спірні правовідносини у справі виникли з приводу звільнення позивача із займаної посади педагогічного працівника у зв`язку із вчиненням аморального проступку.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.
До переліку суб`єктів, які можуть бути звільнені із вказаної підстави, належать учасники навчально-виховного процесу, а саме керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.
Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.
Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними, зокрема, вчинення проступку аморального характеру в громадських місцях або в побуті поза межами трудових відносин.
Чинне трудове законодавство чітко не визначає саме поняття аморального проступку, відтак визначення проступку аморальним є оціночною категорією. Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві і суперечить змісту трудової функції, дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.
Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про освіту» педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту та/або професійну кваліфікацію педагогічного працівника, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дозволяє виконувати професійні обов`язки в закладах системи загальної середньої освіти. Перелік посад педагогічних працівників системи загальної середньої освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України
Відповідно до змісту частини другої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, зокрема, захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам.
З аналізу вищезазначеного можливо дійти висновку про те, що педагогічний працівник зобов`язаний бути людиною високих моральних переконань, бездоганної поведінки та зобов`язаний захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу, зокрема, від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства.
У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 458/394/22 (провадження № 61-17173св23) викладено висновок про те, що: «працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь, зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, їх батьками, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України».
Тобто якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагога, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.
Водночас, колегія суддів зауважує, що підставою для звільнення з підстав, визначених пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України, може слугувати не будь-який аморальний проступок, а безпосередньо такий, що несумісний із продовженням такої роботи.
Законодавцем не визначено критеріїв межі між сумісними і не сумісними з продовженням роботи проступками, а відтак саме на суд, з метою виконання завдання цивільного судочинства, покладено обов`язок самостійно надати оцінку і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.
Такі висновки узгоджуються зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17 (провадження № 61-48706св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 351/2141/16 (провадження № 61-31226св18), від 31 липня 2019 року у справі № 243/5802/16-ц (провадження № 61-24254св18), від 05 вересня 2019 року у справі № 697/2520/18 (провадження № 61-8551св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 495/47/18 (провадження № 61-44378св18), від 31 жовтня 2022 року у справі № 219/9052/20 (провадження № 61-18516св21), від 25 квітня 2024 року у справі № 462/2096/23 (провадження № 61-16502св23).
Судом встановлено, що підставою для звільнення позивача з займаної посади стало застосування нею методів виховання, пов`язаних з психологічним тиском над особистістю учня та скоєння аморального проступку позивачем.
Судом було досліджено аудиозаписи відповідно до якого на 0:11-0:14 вчитель каже: "Тебе вчора не було і прекрасно було в класі. Та діти, ну нащо нам цей учень у класі?". Конкретне прізвище " ОСОБА_6 " не звучить, але вчитель апелює до класу, щоб діти підтвердили, що без цього учня було краще. Обставини того, що ця фраза стосувалась іншого учня, а не ОСОБА_6 не оспорювались.
На іншому аудіозаписі від 26.02.2025 було зафіксовано частину навчального заняття, під час якого вчителька читає російською мовою літературний твір про взаємодію дідуся на ім`я ОСОБА_7 та його внука Петьки.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова. У класах (групах) з навчанням мовами національних меншин, які є офіційними мовами Європейського Союзу, гарантується право на використання мови відповідної національної меншини в освітньому процесі поряд з державною мовою.
Держава гарантує кожному громадянину України право на здобуття формальної освіти на всіх рівнях (дошкільної, загальної середньої, професійної, фахової передвищої та вищої), а також позашкільної та післядипломної освіти державною мовою в державних і комунальних закладах освіти.
Згідно з пунктами 13 та 14 частини першої статті 9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов?язків зобов?язані керівники закладів освіти всіх форм власності, педагогічні, науково-педагогічні і наукові працівники, крім іноземців чи осіб без громадянства, які запрошені до закладів освіти та/або наукових установ та працюють на тимчасовій основі як наукові, педагогічні, науково-педагогічні працівники або викладачі іноземної мови.
Відповідно до наявних в матеріалах справи пояснень позивача від 23 квітня 2025 року, 05 лютого 2025 року на перерві вона робила зауваження учню ОСОБА_11 через те, що він зовсім не реагує на прохання та зауваження вчителя. 26 лютого 2025 року на останньому уроці «ЗБД» вона зачитувала уривок із художнього твору російською мовою, перед чим порадившись із дітьми, про безпечне користування мережею інтернет. 
В викладеного вбачається, що під час виконання службових обов?язків позивач допустила порушення вимог законодавства.
Колегія суддів звертає увагу на те, що педагоги відіграють важливу роль у формуванні моральних цінностей та громадянської культури, і їх особистий приклад і авторитет мають значення для впливу на молоде покоління. Така відповідальність педагогів вимагає від них не пише високої кваліфікації, але й поведінки, яка утверджує повагу до принципів загальнолюдської моралі.
Також педагоги мають виховувати патріотизм, повагу до культурних цінностей Українського народу, його історико-культурного надбання і традицій, формувати усвідомлену потребу в дотриманні Конституції та законів України, нетерпимість до їх порушення, формувати повагу до прав і свобод людини, нетерпимість до приниження її честі та гідності, фізичного або психологічного насильства, а також до дискримінації за будь-якими ознаками, формувати громадянської культури та культури демократії.
Враховуючи наведене, встановивши, що позивач виконуючи свої посадові обов`язки порушив норми педагогічної етики та моралі, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення позивачем аморального проступку, який суперечить вимогам педагогічної етики, моралі, а також суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні цінності, які склалися в суспільстві, що вказує на наявність підстав для його звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.
Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 грудня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Богуна Василя Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2026 року

Головуючий Судді