П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/6524/25
Провадження № 22-ц/4815/461/26

Головуючий у Рівненському районному суді 
Рівненської області: суддя Кушнір Н.В.
Рішення суду першої інстанції ухвалено:
20 листопада 2025 року у м. Рівне Рівненської області
без фіксування судового засідання технічними засобами

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" – адвоката Якимчук Ольги Михайлівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" про захист прав споживачів, 
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (далі – ТОВ "Рівнегаз Збут" або товариство) про стягнення 22 239,56 гривень переплати за послуги з постачання природного газу.
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що вона після прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 є власником земельної ділянки і житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Дізналася, що за особовим рахунком споживача в ТОВ "Рівнегаз Збут" за вказаною адресою існувала переплата за послуги з постачання природного газу в сумі 22 239,56 гривень. Однак вказані грошові кошти не можуть бути зараховані за майбутні послуги, оскільки побутових споживачів ТОВ "Рівнегаз Збут" з 01 травня 2022 року автоматично було переведено на постачання до "постачальника останньої надії" (ПОН). Функцію ПОН виконує Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі – ГПК "Нафтогаз України"). 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ТОВ "Рівнегаз Збут" на користь ОСОБА_1 переплату за постачання природного газу в розмірі 22 239,56 гривень. 
Стягнуто з ТОВ "Рівнегаз Збут" в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.
У поданій апеляційній скарзі товариство, вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом першої інстанції відсутності документів, які б підтверджували право на спадкування саме грошових коштів. Так, надані ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину стосуються лише земельної ділянки та житлового будинку, але у цих документах не було інформації про наявність у складі спадщини грошових коштів у виді переплати за газ, тому у ТОВ "Рівнегаз Збут" не було законних підстав для їх повернення саме цій особі. 
Крім того, позивачем не було підтверджено того, що вона є єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_2 , а, отже, існує ризик, що інші спадкоємці можуть звернутися з аналогічними вимогами в майбутньому. 
Вимагаючи повернути 22 239,56 гривень переплати, ОСОБА_1 надала квитанції лише на суму 13 333,62 гривень. Оскільки питання повернення коштів не було вирішено лише через ненадання позивачем належних документів, вважає звернення до суду передчасним і запевняє, що розгляне питання повторно після надання повного пакета документів. 
Вважає, що вчасне повернення переплат є неможливим через наявність форс-мажорних обставин. Так, товариство посилається на сертифікат Рівненської торгово-промислової палати, який підтверджує, що вчасне повернення переплат стало неможливим через сукупність таких факторів як рішення Міністерства енергетики України про зміну постачальника газу "заднім числом" з 01 травня 2022 року, що спричинило масові переплати на рахунки старого постачальника, військову агресію Російської Федерації та введення воєнного стану, значне скорочення штату працівників та величезну кількість звернень (понад 49 тисяч), які фізично неможливо опрацювати вчасно.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 є власником житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 травня 2023 року після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав № 333503751 від 25 травня 2023 року.
Згідно з довідкою про коло спадкоємців індекс 89/01-16 від 12 травня 2025 року приватний нотаріус Скоромна Ю. А. 3 червня 2022 року завела спадкову справу № 29/2022 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За матеріалами справи станом на 12 травня 2025 року єдиним спадкоємцем за законом була його онука - ОСОБА_1 , що встановлено виятом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 69112386 від 3 червня 2022 року.
З 01 липня 2015 року по 30 квітня 2022 року по АДРЕСА_1 ТОВ "Рівнегаз Збут" надавалися послуги з постачання природного газу на умовах укладеного із споживачем - ОСОБА_2 типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за № 1386/27831, та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року.
14 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів, а саме переплати за послуги з газопостачання у розмірі 22 239 гривень 56 копійок (особовий рахунок № НОМЕР_1 ). Згідно з повідомленням № 33701-сл-1780-1224 від 10 грудня 2024 року ця вимога ТОВ "Рівнегаз Збут" залишена без задоволення у зв`язку із відсутністю підстав для повернення переплати на картковий рахунок позивача, адже вона не була споживачем за договором та не надала документів, які підтверджували б успадкування зазначеної переплати.
23 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з метою відновлення порушених прав. Відповідно до листа члена НКРЕКП К. Ущаповського № 1303/16.5.1/7-25 від 05 лютого 2025 року згідно з інформацією, наданою ТОВ "Рівнегаз Збут" за особовим рахунком № НОМЕР_1 існує наявна переплата у сумі 22 239,56 гривень. Також зазначено, що ТОВ "Рівнегаз Збут" необхідно було повернути представнику споживача на його письмову вимогу переплату за послуги.
05 лютого 2025 року ОСОБА_1 повторно звернулася із письмовою заявою до відповідача про повернення переплати у сумі 22 239,56 гривень у досудовому порядку. 
Відповідно до наказу Міністерства енергетики України № 198 від 08 червня 2022 року "Про постачання природного газу побутовим споживачам" побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, з 01 травня 2022 року постачання природного газу на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам здійснює ТОВ "ГПЕ "Нафтогаз України". Наказ набрав чинності 24 червня 2022 року.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано позов ОСОБА_1 задовольнив.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.
Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання (п.1.1, 1.3 Типового договору).
Згідно з п.2.1 Типового договору за цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Пунктом 6.2 Типового договору передбачені обов`язки постачальника, зокрема, забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором; відшкодовувати збитки, понесені споживачем у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором.
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п.8.1 Типового договору).
Постачальник відшкодовує споживачу збитки, понесені споживачем у зв`язку з припиненням постачання газу споживачу оператором ГРМ на виконання неправомірного доручення постачальника, в обсягах, передбачених Правилами постачання (п.8.3 Типового договору).
Відповідно до пункту 10.1 Типового договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства (п.10. 4 Типового договору).
Згідно з пп.4 п.11.5 Типового договору дія договору припиняється у разі реєстрації споживача в Реєстрі споживачів іншого постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи у порядку, визначеному Правилами постачання та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493. У такому випадку дія цього договору припиняється наступного дня після реєстрації споживача в Реєстрі іншого постачальника.
Відповідно до п.15 розділу ІІІ Правил постачання природного газу постачальником починається з дня реєстрації споживача в Реєстрі споживачів постачальника. У випадку зміни постачальника природного газу постачання здійснюється на наступний день після реєстрації споживача в Реєстрі споживачів постачальника. При цьому постачальник зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня реєстрації споживача у своєму Реєстрі споживачів повідомити його про дату, з якої постачальник здійснює постачання природного газу споживачу.
За положеннями п.24 розділу ІІІ Правил постачання у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Конструкція цієї статті, як і загалом норми глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Отже, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі 910/13271/18 зазначено, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Разом з тим наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень ст. 1212 ЦК України, якщо згадана підстава продовжує існувати. Зокрема, з огляду на положення ст.ст. 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.
Сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.
Такий висновок щодо застосування норм ст. 1212 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки з 01 травня 2022 року ТОВ "Рівнегаз Збут" не здійснює постачання природного газу, у т.ч. за об`єктом газопостачання до будинку АДРЕСА_1 , за особовим рахунком щодо якого наявна переплата в розмірі 22 239,56 гривень за послуги, які фактично не надавалися, тому спірні кошти є безпідставно набутим майном. Тобто до правовідносин, що виникли та існують між сторонами, підлягають застосуванню норми статті 1212 ЦК України.
Правова підстава для оплати наданих послуг саме відповідачу відсутня, а, отже, спірні кошти мають бути повернуті ОСОБА_1 .
Твердження товариства щодо відсутності у спадкоємця права на отримання переплати за житлово-комунальні послуги є необґрунтованим та таким, що суперечить положенням чинного законодавства.
Так, згідно зі ст.ст. 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини увійшли всі права та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Оскільки право на повернення надмірно сплачених грошових коштів за особовим рахунком є майновим правом (правом вимоги), воно увійшло до складу спадщини разом із правом власності на житловий будинок. Набувши право власності на нерухоме майно, спадкоємець став правонаступником попереднього власника у правовідносинах з надання послуг.
Натомість доводи товариства є непослідовними, оскільки слід обґрунтовано припустити, що згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці були б зобов`язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Якщо на спадкоємця покладається відповідальність за заборгованість спадкодавця, тому за принципом взаємності та універсального правонаступництва він набув і право на отримання активів, у т.ч. наявних переплат за послуги. 
При цьому новий власник має повне право на врегулювання спорів щодо з`ясування обсягів переплат чи боргів, а, отже, товариство було зобов`язане провести відповідний перерахунок.
Не можна погодитися і з аргументами заявника про існування обставин непереборної сили, з огляду на що виключається цивільно-правова відповідальність ТОВ "Рівнегаз Збут". 
Так, згідно із ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна тощо.
Між тим, визнання Рівненською торгово-промисловою палатою у своєму Сертифікаті №5600-23-4656 від 11 грудня 2023 року обставин непереборної сили не свідчить про відсутність у ТОВ "Рівнегаз Збут" підстав для повернення спірних грошових коштів, адже заборгованість обліковувалася станом на момент припинення договірних відносин між сторонами 01 травня 2022 року. Тобто до 01 травня 2022 року форс-мажорних обставин, наявність яких встановлено 11 грудня 2023 року Рівненською торгово-промисловою палатою, ще не існувало. При цьому зазначеним Сертифікатом чітко визначено термін дії обставин непереборної сили: дата настання – 08 червня 2022 року; дата закінчення – тривають на 11 грудня 2023 року.
Покликання відповідача на російську військову агресію проти України, введення на території України воєнного стану не містять причинно-наслідкового зв`язку між обставиною/подією і неможливістю виконання товариством своїх конкретних зобов`язань, адже сторони у справі не знаходяться на території, де з 14 листопада 2024 року, тобто з моменту звернення позивача за оплатою спірних грошових коштів, велися бойові дії чи є тимчасово окупованими Російською Федерацією. 
Поготів, аргументи товариства є внутрішньо суперечливими та взаємовиключними, що свідчить про відсутність послідовної правової позиції та спрямованість дій на безпідставне ухилення від обов`язку з повернення коштів.
Так, ТОВ "Рівнегаз Збут" одночасно обґрунтувало декілька покликань, які заперечують одне одного. З одного боку, було зазначено, що новий власник взагалі не набув права на переплату, оскільки вона не входила до складу спадщини. З іншого боку, твердження про те, що не підтверджено статус єдиного спадкоємця або що вимоги є передчасними, фактично визнають існування самого права на переплату як об`єкта спадкування, але ставлять його реалізацію в залежність від додаткових умов.
Посилання на обставини непереборної сили (форс-мажор) як на причину неможливості повернення коштів остаточно нівелює попередній аргумент про відсутність у спадкоємця права на ці кошти, адже неможливо посилатися на неможливість виконання зобов`язання (через форс-мажор) у правовідносинах, які, за твердженням самого товариства, не виникли.
Така непослідовність суперечить принципу добросовісності, закріпленому у статті 3 ЦК України, та доктрині заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium). Позиція товариства, яка складається із взаємозаперечних аргументів, а саме від повного невизнання права до посилань на неможливість виплати через зовнішні обставини, свідчить про суб`єктивне створення перешкод для повернення переплати, здійсненої спадкодавцем. 
Тобто такі доводи мають на меті виключно уникнення цивільно-правової відповідальності та не ґрунтуються на законодавстві.
Не заслуговують на увагу твердження автора апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права.
Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41). 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" – адвоката Якимчук Ольги Михайлівни залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:        С.В. Хилевич

Судді:         С.В. Боймиструк

Н.М.Ковальчук