ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026року
м. Київ
справа № 464/7988/23
провадження № 51-2813км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
засудженого ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
представників потерпілої - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
(в режимі відеоконференції),
прокурора ОСОБА_9 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 12022140000000329 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нараїв Бережанського району Тернопільської області та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 25.12.2023 щодо ОСОБА_5 , яким його засуджено за ч. 1 ст. 263 КК, визначено виконувати самостійно.
Стягнуто процесуальні витрати, вирішено долю речових доказів.
Задоволено цивільні позови потерпілих та стягнуто з ОСОБА_5 на користь:
-  ОСОБА_10 , у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 700 000 грн та 20 000 грн витрат на правову допомогу;
-  ОСОБА_11 , у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 461 000 грн;
-  ОСОБА_12 , у рахунок відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди відповідно 461 000 грн та 50 000 грн.
Районний суд установив, що ОСОБА_5 01.08.2022 приблизно о 16:05 керуючи вантажним автомобілем «Renault Premium» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись у м. Львові по вул. Луганській у напрямку вул. Стрийська з перевищенням дозволеної швидкості (близько 94-95 км/год), в порушення вимог пунктів 1.5, 1.10, 2.3 (п.п. «б»), 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України проявив неуважність і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу поблизу буд. № 17 на вул. Тернопільській, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля, який рухався попереду нього в попутному напрямку і зупинився, щоб пропустити велосипедиста ОСОБА_13 , та не вжив заходів до своєчасного гальмування і виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд на ОСОБА_13 , який перебував на пішохідному переході. 
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_13 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер у реанімаційному відділенні лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2.
При перегляді вироку за апеляційними скаргами сторони захисту та представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 , Львівський апеляційний суд ухвалою від 16 квітня 2025 року вказане рішення залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити оскаржувані судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. 
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позови потерпілих про стягнення завданої їм моральної шкоди не навів переконливих мотивів такого рішення.
Вказує, що при призначенні ОСОБА_5 реального покарання суди обох інстанцій не врахували його стану здоров`я, що він має хронічну хворобу нирок V стадії, полікістоз нирок та необхідність проведення гемодіалізу (тричі на тиждень).
На думку захисника, за встановлених судом обставин справи виправлення ОСОБА_5 можливе за умов застосування до нього правил ст. 75 КК, що буде відповідати засадам законності та справедливості. 
З огляду на це захисник вважає, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
У поданих письмових запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_7 просить залишити оскаржувані судові рішення без зміни, а скаргу без задоволення. 
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 змінила вимоги своєї касаційної скарги та підтримала їх частково, лише в частині вирішення цивільних позовів потерпілих. 
Прокурор заперечив проти задоволення скарги і просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій судом за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі захисником не оспорюється.
Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 10.06.2025 звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 84 КК (у зв`язку з хворобою) і це рішення набрало законної сили.
З урахуванням зазначеного доводи касаційної скарги в частині застосованого заходу примусу до ОСОБА_5 . Суд не перевіряє. 
Усупереч доводів скарги Суд зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні висновки експертів про будь-які порушення Правил дорожнього руху України в діях потерпілого ОСОБА_13 у вказаній дорожній ситуації. 
Правильність вирішення судом цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в частині стягнення з засудженого понесених витрат на правову допомогу та відшкодування завданої матеріальної шкоди захисником у скарзі під сумнів не ставиться.
Згідно з положеннями ст. 128 КПК потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами визначеними КПК з дотриманням норм та положень Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
У суді першої інстанції потерпілими ОСОБА_10 (дружиною загиблого), ОСОБА_12 та ОСОБА_11 (батьками загиблого) було заявлено цивільні позови про стягнення з ОСОБА_5 на їхню користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди спричиненою смертю ОСОБА_13 коштів, відповідно в сумі 700 000 грн та по 461 000 грн (т. 1, а. к. п. 43-50, 56-59, 60-63).
Місцевий суд ці позовні вимоги потерпілих задовольнив повністю. З правильністю такого рішення при перегляді вироку погодився і суд апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання про задоволення цих позовних вимог потерпілих місцевий суд у своєму рішенні вказав, що внаслідок скоєного кримінального правопорушення потерпіла ОСОБА_10 втратила чоловіка, трагічна смерть якого залишила її вдовою у молодому віці та порушила звичайний уклад їхньої сім`ї, позбавила її нормального способу життя і завдала глибоких душевних страждань. 
Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 втратили їх єдиного сина та опору, а також надію на майбутнє (на онуків та підтримку їх у старості). Їхній син помирав у страшних муках, а ОСОБА_5 всіляко намагався перекласти вину на нього і пробачення не попросив, лише перед його похованням у зневажливій формі передав матері потерпілої ОСОБА_10 30 000 грн і надалі з метою уникнення кримінальної відповідальності мобілізувався до Збройних Сил України та переховувався понад рік.
Під час перегляду вироку апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту та дійшов обґрунтованого висновку про законність рішення місцевого суду щодо стягнення з засудженого на користь потерпілих вказаних сум моральної компенсації завданої шкоди, зазначивши що такі суми за розміром є виправданими і відповідають ступеню вини ОСОБА_5 та вимогам розумності і справедливості. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи і наведених судами в оскаржуваних рішеннях обґрунтувань щодо вирішення цивільних позовів потерпілих про стягнення завданої моральної шкоди Суд вважає ці рішення законними та справедливими.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є законними та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.
Наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильність викладених у них висновків і не ставлять під сумнів законність цих рішень.
Під час їхньої перевірки судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального та/або процесуального права, наслідком яких можуть бути зміна чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги Суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Залишити без задоволення касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_5 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ __________________ __________________ 
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3