Cправа № 127/10915/26
Провадження № 2-а/127/113/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
20 квітня 2026 року          м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді - Гриневича В.С. 
секретар судового засідання: Вчерашнюк А.О.,
за участю:
позивача: ОСОБА_1 
представника відповідача: Липовської Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №127/10915/26 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.03.2023 інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Шевчуком В.О. позивачу вручено копію постанови ЕНА №6898768, за, начебто, порушення вимог п. 18.1 ПДР України.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачем в позовній заяві зазначається наступне:
- суть і опис правопорушення, що викладені у оскаржуваній постанові за змістом і суттю не відповідають фактичним обставинам, а категоричне звинувачення «не зупинився» суперечить вимозі ПДР зупинитись лише «в разі потреби»;
- оскаржувана постанова надрукована упереджено, не об`єктивно та всупереч вимогам КУпАП;
- звинувачення у порушенні ПДР, що зазначені у оскаржуваній постанові, а саме:
- «не зменшив швидкість» - безпідставне, адже нічим не доведено, нічим не зафіксовано, доказів цьому звинуваченню не існує, у постанові їх не зазначено;
- «не зупинився» - безпідставне, тому, що відповідно п. 18.1 ПДР водій може зупинити транспортний засіб лише на підставі власного рішення – «а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». «Потреба» зупинитися визначається водієм на підставі власного досвіду. Рух транспортного засобу ні перешкоди ні небезпеки для пішохода не створив . Доказів чи показів свідків протилежного немає.
- у разі наявності перешкоди руху пішохода мають бути докази що він був змушений зупинитись, змінити напрямок руху тощо, але доказів такому немає.
- абсолютна відсутність перешкоди руху пішохода виключає небезпеку для нього як можливий наслідок таких обставин.
- при розгляді справи були порушені права позивача.
- оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив:
- визнати дії відповідача та постанову від 20.03.206 ЕНА №6898768 протиправними;
- відновити порушені права позивача, шляхом скасування постанови .від 20.03.206 ЕНА №6898768і закрити справу.
Ухвалою суду від 07.04.2026 відкрито провадження у адміністративній справі за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ЕНА № 6898768 від 24.03.2026 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн за адміністративне правопорушення. Також відповідачу було запропоновано протягом трьох днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази.
На виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, представником відповідача було надіслано суду відзив. Зі змісту даного відзиву вбачається, що, на думку представника відповідача, вимоги позивача є безпідставними. Так, під час патрулювання 24.03.2026 нарядом патрульної поліції, зокрема інспектором роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП Шевчуком В.О. та інспектором роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП Вечерко В. було зупинено автомобіль SMART EQ FORFOUR днз НОМЕР_1 водій якого ОСОБА_1 під час руху по вул. Соборна, 68, в м. Вінниця, керуючи тз наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів та здійснив порушення п. 18.1 ПДР України, не пропустив пішохода, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
З огляду на наведене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити. 
Також позивачем надано суду письмову заяву про те, що на його думку:
- жоден аргумент позовної заяви не визвав у відповідача сумніву та не спростований жодним доказом;
- доданий відповідачем відеозапис не підтверджує наявності жодної обставини в обгрунтування абстрактних заперечень відповідача по причині відсутності таких обставин та заперечень;- в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності тлумачаться на її користь.
Представник відповідача Липовська Н.Ю. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.03.2026 інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Шевчуком Вячеславом Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №6898768, якою визнано винним ОСОБА_1 в тому, що він 24.03.2026 о 16 год. 09 хв. в м. Вінниці по вул. Соборна, 68, керуючи транспортним засобом Smart EQ FORFOUR, д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.
Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.
Відповідно до статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Частиною другою та четвертою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. 122, 126 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.
Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. 
Отже, у разі скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься відразу на місці вчинення правопорушення, що і було вчинено інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Шевчуком Вячеславом Олександровичем.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: в тому числі передбачені частиною першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП.
За приписами частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).
Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З оскаржуваної постанови вбачається, що 24.03.2026 о 16 год. 09 хв. в м. Вінниці по вул. Соборна, 68, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Smart EQ FORFOUR, д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух
Відповідно до пункту 18.1. ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 вказаного закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Суд звертає увагу на те, що на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові серії ЕНА №6898768, представником відповідача надано суду компакт-диск з записом з місця події.
Так, з наявного відеозапису під назвою «Безпечне місто», що міститься в матеріалах справи, зокрема з камери ситуаційного центру м. Вінниці, а саме на 8 секунді відеозапису, здійснивши стоп-кадр, судом встановлено, що ОСОБА_1 рухаючись по вул. Соборній, 68 в м. Вінниці, не надав перевагу в русі пішоходу, що здійснював перехід проїзної частини дороги по наземному нерегульованому пішохідному переходу (пішохід рухався по нерегульованому пішохідному переході до того як автомобіль позивача заїхав на цей перехід), чим порушив п. 18.1. Правил дорожнього руху України. Таким чином, факт вчинення правопорушення позивачем є доведеним, зокрема відеоматеріалом.
Посилання позивача з приводу того, що останній не був зобов`язаний зупинятись, оскільки будь-якої перешкоди чи небезпеки для руху пішохода ним створено не було, судом до уваги не приймається, з огляду на таке.
Відповідно до п. 4.16 а) ПДР України пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.
В той же час, як уже зазначалося вище, відповідно до пункту 18.1. ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
З аналізу вищенаведених норм ПДР слідує висновок про те, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, надаючи перевагу пішоходу, зобов`язаний:
- зменшити швидкість, щоб дати дорогу пішоходам;
- або ж зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, якщо зменшення швидкості не надало можливості пішоходу завершити перехід проїзної частини.
На думку суду застосоване у пункті 18.1 ПДР України словосполучення "в разі потреби" слід розуміти так, що, якщо зменшення швидкості автомобіля не надало можливості пішоходу завершити перехід проїзної частини водій транспортного засобу зобов`язаний зупинитися щоб дати дорогу пішоходу та надати йому можливість завершити перехід проїзної частини.
В даній дорожній ситуації встановлено, що позивач керуючи транспортним засобом наближався до нерегульованого пішохідного переходу, по якому вже здійснював рух пішохід, а відтак водій був зобов`язаний надати перевагу пішоходу у русі шляхом зменшення зупинки транспортного засобу.
Посилання позивача з приводу того, що інспекторами поліції не роз`яснено його права в зрозумілому форматі судом оцінюються критично оскільки, як слідує з оглянутих відеозаписів з нагрудних бодікамер інспекторів поліції позивачу в повній мірі били роз`яснені його права.
Щодо посилань позивача з приводу не надання можливості скористатись правовою допомогою, то як слідує з оглянутих відеозаписів з нагрудних бодікамер інспекторів поліції встановлено, що таке клопотання позивачем заявлялось вже після фактичного розгляду справи інспекторами поліції та вручення позивачу постанови, що вочевидь не може свідчити про позбавлення такого права, а свідчить лише про затягування та намагання позивача ухилення від відповідальності за вчинення адміністративне правопорушення.
Посилання ж позивача з приводу того, що в оскаржуваній постанові працівниками поліції не назначено інформацію про технічний засіб на який здійснено відеозапис судом також до уваги не приймається, з огляду на таке.
Частиною другою статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).
За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
З огляду на зазначене слідує висновок, що такі відомості зазначаються лише у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
В даному ж випадку порушення фіксувалося не в автоматичному режимі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, всупереч вимогам даної нормі позивачем не доведено належними засобами доказування того, що адміністративне правопорушення ним не вчинялося.
Натомість відповідачем доведено правомірність рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем допущено порушення вимоги Правил дорожнього руху України, які зафіксовані на відеозаписі. Працівником УПП у Вінницькій області, як уповноваженою особою Національної поліції, було правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП України. При цьому, поліцейський Шевчук В.О. з`ясував всі обставини, які підлягають з`ясуванню та діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно - правовими актами. Відтак, постанова серії ЕНА №6898768 від 24 березня 2023 року винесена в межах повноважень та у спосіб встановлений законом.
Частиною третьою статтею 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави для висновку про правомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому її необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.
Що стосується визнання протиправними дій відповідача, щодо винесення оскаржуваної постанови, то в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки прийняття інспектором, в межах наданих йому повноважень, постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, навіть за умови скасування такої постанови, не свідчить про протиправність дій суб`єкта владних повноважень. В даному ж випадку будь-яких протиправних дій поліцейського судом не встановолено.
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною п`ятою вказаної норми передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як слідує з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду судового збору не сплачував, оскільки звільнений від його сплати (інвалід другої групи), в той же час матеріали справи не містять доказів понесення судових витрат відповідачем, а тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.
На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 9, 122, 222, 251, 258, 276, 280 КУпАП, ст.ст. 5, 9, 72-77, 90, 139, 241-243, 246, 250, 271, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Постанову серії ЕНА №6898768 від 24.03.2026, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Вінницькій області Шевчуком Вячеславом Олександровичем, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:
Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя: