Справа №351/833/25 
Номер провадження №2/351/59/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючого судді Калиновського М.М.,
за участі секретаря - Шинкарука І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом адвоката Кошман Ірини Вадимівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
Адвокат Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 01 грудня 2023 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , було укладено шлюб, який зареєстрований Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі, Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за № 160. Cпільних дітей подружжя не мало.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 . У день смерті чоловіка позивача, ОСОБА_3 , який перебував у закладі охорони здоров`я та який є сином відповідача, ОСОБА_2 , остання привселюдно звинувачувала ОСОБА_1 у смерті сина, голосно кричала «…ти його вбила….», вигукувала образливу та принизливу інформацію, допускала образливі неетичні висловлювання. З того часу відповідач поширює відносно позивача недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію. Так, ОСОБА_2 в громадському місці називає ОСОБА_1 «вбивцею» та поширює недостовірну інформацію про стан психічного здоров`я останньої, що нібито, вона має «жовту карточку» (у психіатрії цим терміном позначають документ, що засвідчує факт серйозного психічного відхилення). З невідомих телефонних номерів телефонує до місця роботи ОСОБА_1 та повідомляє недостовірну інформацію щодо психічного стану її здоров`я. До моменту поширення відповідачем щодо ОСОБА_1 недостовірної інформації остання мала бездоганну ділову репутацію. Відомості, які містяться у висловах відповідача, не носять оціночний характер та викладені у формі фактичних тверджень, які формують у необмеженого кола потенційних роботодавців позивачки про неї негативне уявлення про її професійні якості та навички. У зв`язку з цим, зазначені відомості є недостовірними та підлягають спростуванню. Разом з тим, окрім вищевказаного, відповідач поширює інформацію, яка не відповідає дійсності у соціальної мережі «Фейсбук», коментуючи дописи вказуючи у них звинувачення позивача у смерті свого сина «…Ти потрапив в руки поганої людини, яка спричинила тобі смерть…», «…Ти помер в неволі, в страху, від людини, від якої ти не зміг втекти, не встиг….» З метою захисту своїх порушених прав, 11 березня 2025 року, ОСОБА_1 , звернулась до Відділення поліції №1 (м. Снятин) з заявою про вчинення злочину ОСОБА_2 . За результатами розгляду вищевказаної заяви, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що із громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення вчинення ними антигромадської поведінки в майбутньому. 
Зазначеними незаконними діями відповідача ОСОБА_1 позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки вона перенесла сильні душевні хвилювання, стреси та психоемоційні навантаження, що вплинуло на стан здоров`я, який раптово погіршився. В результаті чого, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Снятинська БЛ» СМР у квітні 2025 року. Д-з: «Хронічний церебральний арахноїдит в стадії загострення з вираженим вестибуло-атактичним та антено-невротичним синдромом. Крім цього, ОСОБА_1 змушена на постійній основі вживати велику кількість заспокійливих препаратів.
Таким чином, внаслідок поширення відповідачкою недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 , представник позивача просила винести рішення, яким визнати недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 , жителькою АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_1 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом розміщення допису у соціальній мережі «Фейсбук» наступного змісту: « …Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька м. Снятин, мама ОСОБА_7 , приношу свої вибачення дружині мого покійного сина ОСОБА_7 , ОСОБА_1 …», а також стягнути з відповідача на користь позивача 500 000 гривень у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у ньому. Зокрема позивач вказала, що зазначеними незаконними діями відповідача , їй завдано шкоду здоров`ю, через що вона була змушена лікуватись в нервологічному відділенні КНП «Снятинська БЛ» СМР . Піля таких звинувачень вона відчуває себе пригніченою, порушено її психоемоційний стан.
Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві. Відповідач зазначила, що « ОСОБА_8 » є соціальною загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким іменем, публікувати тексти, коментарі, робити скріншоти зі сторінок та використовувати їх. Позивач не зазначила хто саме є користувачем сторінки у соціальній мережі «Фейсбук», зареєстрованій під іменем українською мовою « ОСОБА_9 », не вказала дати написання спірних коментарів, не надала доказів реального існування такої сторінки, не вказала чи є така сторінка відкритою чи закритою для невизначеного кола осіб. Також відповідач зазначила, що у неї діагностовано хворобу – дегенеративна міопія дуже високого рівня, ускладнена катаракта обох очей, деструкція скловидного тіла обох очей, главкома обох очей, а тому маючи значні вади зору, вона фізично не могла написати та опублікувти спірні коментарі. В період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, остання перебувала на роботі та виконувала свої посадові обов`язки, що підтверджується відповіддю ТзОВ «Стефайно Фекторі», яка була надана на адвокатський запит. А отже, з наведеного слідує, що позивач не була відірвана від її звичного способу життя, а тому і не була хворою в той період, який вона зазначала у своїй позовній заяві. У позові просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та її представника, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи приходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до начальника ВП №1 (м. Снятин) із заявою про те, що ОСОБА_2 безпідставно звинуватила її у смерті сина ОСОБА_3 та поширює відносно неї неправдиві чутки. 
В ході розгляду звернення ознак кримінального правопорушення не виявлено. На підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення розгляд звернення завершено. Із гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення вчинення ними антигромадської поведінки в майбутньому.
Згідно до копії Довідки за зверненням ОСОБА_1 , наданої заступником начальника майором поліції Орчиком Любомиром було встановлено, що в ході розгляду звернення ознак кримінального правопорушення не виявлено. На підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення розгляд звернення завершено. Із гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення вчинення ними антигромадської поведінки в майбутньому.
Відповідно до довідки №85/01-28 наданої КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня» Снятинської міської ради від 28.04.2025р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Снятинська БЛ» СМР з 23 квітня 2025 року. Діагноз: «Хронічний церебральний арахноїдит в стадії загострення з вираженим вестибуло-атактичним та антено-невротичним синдромом.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААГ №477658, ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства , група інвалідності: перша 2б» по зору. Потребує стороннього догляду.
Згідно відповіді ТзОВ «Стефайно Фекторі» наданої на адвокатський запит від 27.06.2025р., слідує, що ОСОБА_1 працює в Товаристві на посаді менеджера відділу збуту з 20 лютого 2025 року. В період з 23.04.2025р. по 28.04.2025р. ОСОБА_1 перебувала на роботі, заробітна плата нараховувалась останній.
У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Згідно положень ст.5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
У відповідності до ст. 277 ЦК України Позивач має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує особисті немайнові права Позивача, недостовірна інформація про Позивача має бути спростована шляхом у такий точно спосіб, яким була поширена та офіційного вибачення Відповідача за вчинення ним неправомірних дій.
Визначення оціночних суджень закріплено у ст. 30 Закону України «Про інформацію» і це є, за винятком образи чи наклепу, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з відповідними змінами і доповненнями), обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Згідно з абзацом 2 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.
Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. 
Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).
Звертаючись до суду з позовом, представник позивача посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 поширила відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності та принижує її честь, гідність та ділову репутацію. А також, відповідач поширила неправдиву інформацію у соціальній мережі «Фейсбук», коментуючи дописи, вказуючи у них звинувачення ОСОБА_1 у смерті свого сина.
Однак, суд приходить до висновку про недоведеність поширення відповідачем недостовірної інформації як такої, що, відповідно до вимог закону, порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди її честі та гідності, з огляду на таке.
За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.
Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Суд зауважує, що висловлювання відповідачки свідчать про критичну оцінку ситуації, що склалася між сторонами, у зв`язку із смертю їхньої близької людини, їх емоційний стан , а тому вони не підлягають спростуванню, оскільки не можуть вважатися негативною інформацією відносно позивача .
Фейсбук є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристоях фото осіб з інших сторінок. Оскільки інтернет-мережа при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію, неможливо, за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.
Надані позивачем скріншоти тексту поширеної інформації в соціальній мережі не доводять факт її поширення саме відповідачем, оскільки будь-хто може зареєструватися у "Фейсбук" під будь-яким іменем і створити сторінку, на яку завантажити будь-які фотографії та інформацію будь-якого змісту.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існуютьу державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року).
Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яким чином поширена відповідачем інформація принижує її честь та гідність у розумінні захисту особистих немайнових прав. Позивачем не доведено, що така інформація є твердженнями про факти, а не оціночними судженнями.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, суд вважає, що оскільки недоведено протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останньої в її заподіянні, то в її задоволенні слід відмовити.
На підставі наведеного та ст.ст. 20, 34, 40, 62, 68, 121 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 5, 7, 30 ЗУ «Про інформацію», ст. ст. 91, 94, 200, 201, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст.4,12,13,76,81,141,259,263-265,273ЦПК України, суд,- 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову адвоката Кошман Ірини Вадимівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ