ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/21602/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті йому індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 року по 21.01.2025 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати і виплатити йому різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 21.01.2025 року в загальній сумі 334 213,55 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Позовні вимоги Позивача мотивовані тим, Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 і за період проходження військової служби з 01.03.2018 року по 21.01.2025 року Позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексація його грошового забезпечення щомісячно у фіксованій сумі в розмірі 4 042,38 гривень, що сумарно становить 334 213,55 грн. На звернення Позивача щодо нарахування та виплати такої індексації Позивач отримав листа від 08.08.2025 року, до якого було долучено копію довідки про виплачене грошове забезпечення, з якої вбачається, що Позивачу індексація грошового забезпечення за спірний період у фіксованому розмірі не нараховувалася і не виплачувалася. Позивач вважає, що має право на таку суму індексації грошового забезпечення і на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення та компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою судді від 15.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилам спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , направив до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив і зазначив, що Позивачу за період з 01.03.2018 року по 21.01.2025 року індексація його грошового забезпечення нараховувалася та виплачувалася у повній відповідності до вимог чинного законодавства у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних груп. У відзиві зазначається, що чинне законодавство не передбачає нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у "фіксованому розмірі".
Крім того, представник Відповідача зазначив, що спірні відносини щодо нарахування Позивачу грошового забезпечення, в тому числі індексації за періоди з 30.01.2020 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2014 року по 30.04.2024 року є предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав для проведення індексації грошових доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, регулюються правовими нормами Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-XII) та Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (надалі - Закон № 2050-III), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач з лютого 2018 року по 21.01.2025 року проходив військовому службу і згідно наказу начальника Військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2025 року №24 звільнений з військової служби. Доказів проходження Позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з січня 2008 року до позову не долучено.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивачу індексація його грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по січень 2025 року у відповідних розмірах нараховувалася та виплачувалася, що підтверджується копією довідки про фактичне виплачене грошове забезпечення за вказаний період. 
Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно до наявності у Позивача права на індексацію грошового забезпечення за спірний період із врахуванням вимог абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, обчисливши щомісячний розмір індексації 4 042,38 гривень, що сумарно становить 334 213,55 грн., як різницю між сумою індексації, обчисленої в березні 2018 року із застосуванням індексів споживчих цін, що відповідають місяцю підвищення посадового окладу січень 2008 року, і розміром підвищення доходу в березні 2018 року.
Суд враховує, що індексація заробітної плати - це механізм її підвищення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст.1 Закону №1282-XII). Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 (надалі - Порядок № 1078). Розрахунок самої індексації, оскільки вона покликана захистити доходи населення від інфляції, ґрунтується на індексі споживчих цін (індексі інфляції), який щомісяця публікується Держстатом України.
Безспірно, в розумінні вимог Закону №1282-XII та Порядку № 1078 для індексації заробітної плати необхідно визначити два показники: базовий місяць та коефіцієнт індексації. Базовий місяць — це місяць останнього підвищення окладів.
Коефіцієнт індексації обчислюється на базі щомісячних індексів інфляції. Розрахунок ведеться зростаючим підсумком шляхом перемноження індексів інфляції (поділених на 100), починаючи з місяця, наступного за базовим - до перевищення порогу індексації.

Суд погоджується із доводами Позивача, що відповідно до абзацу другого пункту 1-1 Порядку № 1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Згідно абзацу другого пункту 5 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Суд враховує, що підвищення окладів (посадових та за військовим званням) для військовослужбовців, до яких відносився Позивач, мало місце з 01.03.2018 року згідно постанови КМ України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017 року в редакції від 24.02.2018 року, що набрала чинності з 01.03.2018 року.
Таким чином, базовим місяцем для спірного обчислення є березень 2018 року, а розрахунок - з наступного за базовим.

За офіційними даними Державної служби статистики індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, у квітні 2018року - 100,8%, в травні 2018 року - 100,0%, в червні 2018 року - 100,0%, в липні 2018 року - 99,3%, в серпні 2018 року - 100,0%, у вересні 2018 року - 101,9%, в жовтні 2018 року - 101,7%.
Тобто, відповідно до офіційних даних поріг індексації в 103% було перевищено лише в жовтні 2018 року (100,8% х 100,0% х 100,0% х 99,3% х 100,0% х 101,9% х 101,7% та поділити на 100).

Приписами ст.3 Закону №1282-XII прямо зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до вимог пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Враховуючи, що офіційне опублікування індексу споживчих цін, який засвідчив перевищення порогу в 103%, мало місце в листопаді 2018 року, у Позивача право на індексацію його грошового забезпечення виникло в грудні 2018 року.

Позивачем до позову долучено копію довідки про фактичне виплачене грошове забезпечення за вказаний період на підтвердження проведення індексації грошового забезпечення Позивача за період з березня 2018 року по січень 2025 року та її розміри.
На підтвердження протиправності нарахування такої індексації за вказаний період Позивачем наведено правові висновки Верховного Суду у постанові від 28.09.2022 року у справі №400/1119/21 щодо нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців після 01.03.2018 року у "фіксованому розмірі". 

Суд при вирішенні даного спору враховує, що Верховний Суду в даній постанові прямо зазначив, що Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядок № 1078 у період існування спірних правовідносин (з 01.03.2018 до 01.08.2020) не містили в собі такого поняття як "фіксована сума індексації".
Крім того, Верховний Суду в даній постанові прямо зазначив, що місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за жовтень 2018 року є листопад 2018 року, тобто, підвищення заробітної плати військовослужбовця у зв`язку з її індексацією повинно здійснитись у грудні 2018 року.
В даній постанові та в інших постановах Верховного Суду зазначається, що для визначення розмірів індексації грошового забезпечення військовослужбовця (конкретних позивачів у справах) слід враховувати, що у березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн, величина приросту індексу споживчих цін 253,30%.

Разом з тим, Позивачем та його представником безпідставно зроблено висновок, що для розрахунку розміру індексації грошового забезпечення саме Позивача слід враховувати величину приросту індексу споживчих цін в розмірі 253,30%.

Позивач та його представник не врахували, що така величина приросту індексу споживчих цін в розмірі 253,30% розрахована з огляду на те, що за офіційними даними Державної служби статистики України за період з січня 2008 року по березень 2018 року поріг індексації перевищував 38 разів. 

Тобто, такий розрахунок зроблено за період з січня 2008 року по березень 2018 року і є добутком 38 розмірів індексів споживчих цін, а саме:.
- за 2008 рік: 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,002 (1,008 х 0,995 х 0,999) х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х
- за 2009 рік: 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,014 (1,009 х 1,005) х 1,011 х 1,014 (0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009) х 1,011 х 
- за 2010 рік: 1,018 х 1,019 х 0,993 х (1,009 х 0,997 х 0,994 х 0,996 х 0,998) х 1,012 х 1,029 х 1,016 х (1,005 х 1,003 х 1,008) х
- за 2011 рік: 1,01 х 1,009 х 1,014 х 1,013 х 1,009 х (1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 0,997 х 0,997 х 0,998 х 0,997 х 1,001 х 0,999 х 1,002 х 1,002 х 0,999 х 1,001 х 0,999 х 0,993 х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х 1,006) х 
- за березень 2014 року-грудень 2014 року: 1,022 х 1,033 х 1,038 х 1,01 х 1,012 х (1,004 х 1,008) х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,03 х 
- за 2015 рік-березень 2016 року: 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,14 х 1,022 х 0,986 (1,004 х 0,99 х 0,992) х 1,023 х 0,987 х 1,02 х 1,022 (1,007 х 1,009 х 0,996 х 1,01) х 
- за квітень 2016: 1,035 х травень 2016-березень 2018: 1,245 (1,001 х 0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 х 1,009 х 1,011 х 1,01 х 1,018 х 1,009 х 1,013 х 1,016 х 1,002 х 0,999 х 1,02 х 1,012 х 1,009 х 1,01 х 1,015 х 1,009) = 253,30%.

Разом з тим, як вже зазначалося судом, суду надано докази щодо проходження Позивачем військової служби у Військовій частині з лютого 2018 року по січень 2025 року.
Таким чином, показники індексації споживчих цін, що мали місце з січня 2008 року по грудень 2017 року, тобто до проходження Позивачем військової служби у Військовій частини НОМЕР_1 , не підлягають врахуванню для визначення приросту індексу споживчих цін при нарахуванні індексації грошового забезпечення Позивача з 01.03.2018 року.
Зазначене свідчить, що доводи Позивача та його представника, які наведені у позові, щодо величини приросту індексу споживчих цін в розмірі 253,30%, яка є визначальною для розміру індексації грошового забезпечення Позивача за спірні періоди не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог Закону України № 2710-IX "Про Державний бюджет на 2023 рік" від 3 листопада 2022 року індексація грошових доходів населення, в тому числі грошового забезпечення, в період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року не здійснювалася.

Одночасно суд частково враховує доводи представника Відповідача, що спірні відносини щодо нарахування Позивачу грошового забезпечення, в тому числі індексації за періоди з 30.01.2020 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2014 року по 30.04.2024 року є предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі.
Так, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.12.2025року у справі №240/15468/25 частково задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, та зобов`язано здійснити такий перерахунок.
Судове рішення набуло законної сили.

Зазначене свідчить про наявність у Позивача права на перерахунок з 29.01.2020 по 19.05.2023 сум грошового забезпечення, обчисливши його із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції чинній з 29.01.2020) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Суд враховує, що відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Суд враховує, що відповідно до вимог стаття 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-III базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового обслуговування, соціального захисту, культури, охорони здоров`я та освіти.
Як зазначено в абзаці четвертому статті 1 цього ж Закону, прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Таким чином, проведення перерахунку розмірів грошового забезпечення Позивача за період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року у зв`язку із зміною розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на відповідні роки є державною гарантією грошових доходів (грошового забезпечення) Позивача за вказані спірні періоди, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Проведення такого перерахунку грошового забезпечення виключає підстави для його індексації.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі №400/6254/24.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що перерахунок пенсії у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет на певний рік, що мало наслідком зміну розміру грошового забезпечення військовослужбовців (посадового окладу), є підставою для припинення індексації в розмірі, передбаченому постановами № 118 та №168.

Інших доводів щодо протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 при нарахуванні та виплаті Позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 року до 25.01.2025 року в позові не наведено.
Зазначене дає право суду зробити висновок, що індексація грошового забезпечення Позивача за період з грудня 2018 року по січень 2025 року була проведена і відповідно виплачена Позивачу у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Одночасно суд частково погоджується з доводами Позивача, що відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-III (надалі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Як зазначено в ст.4 цього ж Закону № 2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
За приписами ст.3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Як уже зазначав суд, до матеріалів справи Позивачем долучено довідку про нарахування та виплату Позивачу відповідних сум індексації його грошового забезпечення за відповідні періоди, що виключає підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, так як такі доходи Позивачу були нараховані та виплачені своєчасно.
Одночасно суд частково погоджується з доводами Позивача, що правові норми Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, передбачають право Позивача на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення.
Разом з тим, висновок суду щодо відсутності підстав для нарахування та виплати Позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період виключає наявність підстав для нарахування та виплати йому компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що підлягали утримуванню з такої частини грошового забезпечення.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

02.03.26