Справа № 521/19893/24
Номер провадження № 2/521/324/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року         м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді – Громік Д.Д
за участю секретаря– Котигорох Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі в порядку позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , за участю третьої особи – приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ланіної Вікторії Іванівни, про визнання права власності в порядку спадкування, –

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , за участю третьої особи – приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ланіної Вікторії Іванівни, про визнання права власності на частку квартири АДРЕСА_1 та на частку квартири АДРЕСА_2 , у порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено актовий запис № 284 від 27.05.2022 року. 24.06.2024 позивач звернулась із заявою до приватного нотаріуса Ланіної В.І. з питання прийняття спадщини за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 , який був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі чого було заведено спадкову справу за №11/2024. На день смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з частки квартири АДРЕСА_1 та частки квартири АДРЕСА_2 , яке він прийняв у спадщину від свого сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , але не встиг оформити своїх спадкових прав. З родиною ОСОБА_4 позивач ніколи не спілкувалась та на теперішній час стосунки жодним чином не підтримує. 05 серпня 2024 року приватному нотаріусу Ланіній В.І. позивачем подано заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем якого був її чоловік ОСОБА_3 . Однак, постановою нотаріуса Ланіної В.І. від 15.08.2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на спадкове майно, після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцем якого був ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Підставою даної відмови стало те, що позивачем не подано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Через відсутність правоустановчих документів на нерухоме майно, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02.01.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 28.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує та просить задовольнити з мотивів та підстав, зазначених у ньому, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.
 
Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від відповідачів до суду не надходило. Відзив у визначений судом строк відповідачі не подавали. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 22.09.2018 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, про що було складено актовий запис №2529. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено актовий запис № 284 від 27.05.2022 року.
 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований за однією адресою з позивачем, а саме: АДРЕСА_3 .
 
Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2449602 від 12.03.2026р. вищевказана квартира перебуває у спільній частковій власності, а саме: частки квартири належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 24.11.2020 року, а частки квартири належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.08.2018 року.
 
З копії спадкової справи №11/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що 24.06.2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса ОМНО Ланіної В.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що і стало підставою для заведення спадкової справи. 
 
Судом також встановлено, що матеріали вищевказаної спадкової справи не містять інформації щодо наявності будь-якого майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 .
 
Крім цього судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Одеським міським ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис № 6638 від 06.07.2020 року, який приходився сином ОСОБА_3 .
 
24 листопада 2020 року приватним нотаріусом ОМНО Ланіною В.І. була заведена спадкова справа №29/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 .
 
З матеріалів спадкової справи встановлено, що ОСОБА_4 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
 
За зазначеною адресою також зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №П1-33559-ю/л виданою Департаментом надання адміністративних послуг ОМР (а.с. 150, 1 том).
 
Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись чотири особи, а саме:
 
ОСОБА_3 – батько померлого;
 
ОСОБА_6 – дочка померлого;
 
ОСОБА_10 – дочка померлого;
 
ОСОБА_2 – дружина померлого.
 
Згодом ОСОБА_6 та ОСОБА_10 відмовились від прийняття спадщини на користь спадкоємця за законом ОСОБА_2 . 
 
Таким чином спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 залишись ОСОБА_2 (3/4 частки спадкового майна) та ОСОБА_3 (1/4 спадкового майна). 
 
Суд звертає увагу, що при зверненні до суду, а також під час підготовчого судового засідання ні позивач, ні її представник не надали інформації щодо спадкової маси ОСОБА_4 , яке залишилось після його смерті.
 
З відповідними клопотаннями про витребування інформації щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_4 до суду також не звертались.
 
Оскільки суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, тому справа вирішується за наявними у матеріалах справи доказами.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно ст.1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом.
У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не надано доказів, які б давали можливість беззаперечно встановити, що за життя ОСОБА_4 набув прав або користування, або власності на заявлене майно, а саме на частку квартири.
Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на частку квартири АДРЕСА_2 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що зазначена частка квартири входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 .
Разом з цим, як вже було встановлено судом, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.08.2018 року ОСОБА_4 за життя належало частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Іншого належного ОСОБА_4 майна судом не встановлено.
 
З урахуванням відмови ОСОБА_6 та ОСОБА_10 від прийняття спадщини на користь спадкоємця за законом ОСОБА_2 , спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 , яка отримала право на частки спадкового майна та батько померлого ОСОБА_3 , який набув право на спадкового майна.
 
Отже з урахуванням частки спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , батько померлого, ОСОБА_3 , набув право на 1/16 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
 
ОСОБА_2 у свою чергу з урахуванням частки спадкового майна після смерті ОСОБА_4 набула право на 3/16 квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
 
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 за життя не встиг належним чином прийняти спадщину, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. 
 
Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.
Частиною 1 статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.  Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,  у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців  за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить  до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.
Враховуючи волю заповідача таке тлумачення статті 1275 ЦК України дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та законом, оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та заповітом відносно спадкової маси охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців  за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або, взагалі, вибуває з числа інших, то частини у спадщині інших у відповідній мірі збільшуються.
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва  та склад спадкового майна.
Відповідно до п.23 Постанови № 7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса ОМНО Ланіної В.І. від 05.08.2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , спадкоємцем якого був ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав через ненадання оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно. 
 
Відповідно до постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 суд встановив, що якщо позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за заповітом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто  є такою, що прийняла спадщину, а тому апеляційний суд помилково вважав,  що вимоги про встановлення факту постійного проживання  із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню, не зважаючи на те,  що нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії.
Згідно з ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікація - 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
З урахуванням досліджених матеріалів справи, надавши оцінку наявним доказам, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у визнанні за ОСОБА_1 права власності на 1/16 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 . 
Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1226, 1233, 1275, 1297, 1298 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-267 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , за участю третьої особи – приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ланіної Вікторії Іванівни, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.
Визнати за  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) право власності на 1/16 частку квартири  АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
В іншій частині вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на частку квартири АДРЕСА_2 – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 20 березня 2026 року.

Суддя:           Д.Д. Громік