ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 947/11983/26
Провадження № 3/947/1424/26

27.03.2026 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 612665 від 11.03.2026 року), –

ВСТАНОВИВ:

 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 612665 від 11.03.2026 року вбачається, що 11.03.2026 року о 23:21 год. у м. Одесі, по проспекту Небесної Сотні (Маршала Жукова), буд. 65-Б, ОСОБА_1 керував електричним самокатом потужністю до 600 Вт, без державного номерного знаку, у стані алкогольного сп`яніння.
Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу газоаналізатора «Drager 7510», тест №2359, результат якого становив 0,41 проміле алкоголю у видихуваному повітрі, що зафіксовано у відповідному акті огляду.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнав, проти притягнення до адміністративної відповідальності заперечував.
У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що фактично у стані алкогольного сп`яніння він не перебував, а показники приладу «Drager» були негативними або недостовірними, у зв`язку з чим вважав, що огляд проведено неналежним чином або з порушенням встановленої процедури.
Також ОСОБА_1 фактично поставив під сумнів достовірність результатів вимірювання, посилаючись на можливу технічну похибку приладу або неправильність дій працівників поліції під час проведення огляду.
Оцінюючи наведені доводи, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно матеріалів справи, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено із застосуванням спеціального технічного засобу, який є сертифікованим та дозволеним до використання на території України, а саме газоаналізатора «Drager 7510».
Результат огляду 0,41 проміле зафіксований у встановленому законом порядку, містить ідентифікаційні дані тесту, номер приладу та інші необхідні реквізити, що виключає сумніви у його належності та допустимості.
Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про технічну несправність приладу, відсутність його повірки або порушення порядку проведення огляду, матеріали справи не містять, а стороною захисту таких доказів суду не надано.
Саме по собі заперечення особи щодо результатів огляду, без надання належних та допустимих доказів на їх спростування, не може бути підставою для визнання такого доказу недопустимим або недостовірним.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_1 не скористався правом пройти огляд у закладі охорони здоров`я, що передбачено чинним законодавством, що також свідчить про відсутність у нього об`єктивних підстав сумніватися у результатах первинного огляду на місці зупинки.
Щодо факту керування транспортним засобом, суд зазначає, що електричний самокат, яким керував ОСОБА_1 , є засобом пересування, що бере участь у дорожньому русі, а отже підпадає під визначення транспортного засобу у розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №18 від 19.12.2008, при розгляді адміністративних справ, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст.121 КУпАП, п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №13-06 (далі - ПДР України).
Статтею 121 КУпАП визначено, що під транспортними засобами, зокрема у частинах першій - четвертій статті 130 КУпАП, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно пункту 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Таким чином, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електроскутер, і в вузькому - механічний транспортний засіб.
У постанові Верховного Суду по справі №127/5920/22 від 15.03.2023, касаційна інстанції зазначила, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Окрім того, відповідно до Закону України №2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 року визначено поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
Суб`єктами правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, зокрема є водії транспортних засобів, а тому слід зазначити, що вказана норма закону передбачає відповідальність водіїв транспортний засіб, а не лише механічних транспортних засів.
Факт керування підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, а також іншими матеріалами справи, які є узгодженими між собою та взаємно доповнюють один одного.
Суд не вбачає підстав не довіряти зазначеним доказам, оскільки вони отримані уповноваженими особами в межах їх компетенції та у спосіб, передбачений законом.
Оцінюючи всі докази у їх сукупності відповідно до вимог ст.252 КУпАП, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена поза розумним сумнівом.
Таким чином, судом встановлено наявність у діях ОСОБА_1 всіх елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: факту керування транспортним засобом та перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Підстав для звільнення особи від адміністративної відповідальності або закриття провадження у справі судом не встановлено.
Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», судовий збір стягується із особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з особи, що притягується до адміністративної відповідальності судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665, 60 грн.
Судове рішення було виготовлено та направлено до Єдиного державного реєстру судових рішень із затримкою. Це зумовлено систематичними відключеннями електроенергії, спричиненими повномасштабною збройною агресією рф проти України, а також необхідністю забезпечення розумного балансу між терміновістю розгляду невідкладних судових справ та дотриманням процедур, передбачених законодавством.
На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.
Стягнути  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2026 року, що складає 665, 60 (шістсот шістдесят п`ять) гривень (шістдесят) копійок. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.
Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси   Іванчук В. М.