ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2026  	Справа №607/4403/26 Провадження №1-кп/607/1266/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,
під час проведення відкритого підготовчого судового засідання, в приміщенні зали суду, в м.Тернополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22026180000000018 від 17.02.2026 стосовно:
ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крукеничі Львівської області, українця, громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 , 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.359 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , 
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 7 додатку № 1 до Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-XII передбачено, що спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України.
Згідно з пунктами 2, 7 Положення про порядок розроблення, виготовлення, реалізації та придбання спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку, інших засобів негласного отримання інформації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1450 від 27.10.2001 замовниками розроблення, виготовлення та придбання спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку, інших засобів негласного отримання інформації (далі - СТЗ НОІ) можуть бути центральні органи виконавчої влади, розвідувальні органи, підрозділи яких проводять оперативно-розшукову діяльність (далі - державні замовники), міжнародні правоохоронні організації, спеціальні служби та правоохоронні органи іноземних держав (далі - іноземні замовники). Розроблення, виготовлення та реалізація СТЗ здійснюється виключно для задоволення потреб державних та іноземних замовників.
Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» № 222-VIII діяльність, пов`язана з розробленням, виготовленням, постачанням спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку та інших технічних засобів негласного отримання інформації (критерії належності та перелік технічних засобів негласного отримання інформації визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України) підлягає ліцензуванню.
Згідно п. 20 Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 609 «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» на Службу Безпеки України покладено ліцензування господарської діяльності пов`язаної із розробленням, виготовленням, постачанням спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку та інших технічних засобів негласного отримання інформації (критерії належності та перелік технічних засобів негласного отримання інформації визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням СБУ).
Встановлено, що у точно невстановлений час, але до 19.07.2025 у ОСОБА_3 виник прямий злочинний умисел, спрямований на придбання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації з метою складання теоретичного іспиту з Правил дорожнього руху у одному із територіальних сервісних центрів МВС України.
З цією метою ОСОБА_3 19.07.2025, прибув до с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області для придбання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації з метою складання теоретичного іспиту у ТСЦ МВС № 6141, що знаходиться за адресою: с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, вул. Стрийська, буд. 5.
Так, 19.07.2025 перебуваючи у автомобілі Skoda з д.н.з. « НОМЕР_1 », поблизу ТСЦ МВС №6141, що знаходиться за адресою: с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, вул. Стрийська, буд. 5, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 пристрій закамуфльований у вигляді футболки (у складі ІР-відеокамери, закамуфльованої у ґудзик футболки, модулю передачі інформації радіоканалом стільникового зв`язку (безкорпусного модулю 3G/4G міні-камери «HQcam HQ-4G10—5Мр»), зарядного пристрою типу «powerbank», дротового мікрофону, SIM-карти оператора ПрАТ «Київстар»), який відповідно до висновку експерта ІСТЕ СБУ № СЕ25-1/3-2/3 від 29.12.2025 відноситься до спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, за що попередньо здійснив розрахунок у сумі 1500 доларів США.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив незаконне придбання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 359 КК України.
19.02.2026 між прокурором у кримінальному провадженні – прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Зміст укладеної угоди про визнання винуватості.
При вирішенні питання про укладення даної угоди враховано наступні обставини:
1) беззастережне і повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України; 
2) наявність обставини, що пом`якшує покарання згідно вимог ст. 66 КК України – щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 
3) відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій відповідно до вимог ст. 67 КК України. 
Підозрюваний ОСОБА_3 зобов`язується:
а) беззастережно визнати обвинувачення у обсязі підозри у судовому
провадженні;
б) сприяти досудовому розслідуванню і судовому розгляду даного
кримінального провадження щодо себе;
в) сприяти правоохоронним органам та суду у здійсненні процесуальних дій у
кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 й ОСОБА_7 шляхом надання в
якості свідка показань під час досудового слідства та в суді з метою подальшого
притягнення їх до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 359 КК України.
При укладенні угоди також враховано обставини, передбачені ст. 470 КПК України, зокрема, ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього; характер і тяжкість обвинувачення; наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень. 
Відповідно до угоди, прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 359 КК України та погодилися на призначення покарання у виді штрафу розміром 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
На призначення зазначеного покарання обвинувачений ОСОБА_3 згідний.

Відповідно до угоди, сторонам відомо та зрозуміло, що відповідно до вимог ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями пункту першого частини першої статті 394 та пункту першого частини третьої статті 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.
В угоді сторонами обумовлено наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості. Перевірка судом відповідності угоди вимогам КПК України та положення закону, якими він керується.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину, підтвердив свою згоду на призначення узгодженого покарання, а також те, що цілком розуміє свої права, які передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого вона визнав себе винним, вид покарання, що буде застосований до нього, у разі затвердження угоди.
Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що насильства, примусу чи погроз з питань укладення угоди до нього ніхто не застосовував. Обіцянок, чи будь-яких інших обставин, не передбачених угодою їй ніхто не надавав. 
Захисник ОСОБА_5 повідомив, що здійснював захист обвинуваченого під час укладення угоди та повністю підтвердив зазначені його підзахисним дані.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні просив затвердити угоду. 
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно з ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 належить до нетяжких злочинів. Крім того, шкода, спричинена внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 завдана лише державним та суспільним інтересам.
Узгоджене сторонами у судовому засіданні покарання відповідає вимогам ст. ст. 53, 65 КК України. 
Умови угоди відповідають інтересам суспільства. Затвердження угоди свідчить про швидке здійснення судового провадження, яке забезпечить притягнення обвинуваченого до відповідальності за вчинене ним правопорушення з метою виправлення останнього. 
Із досліджених судом в судовому засіданні обвинувального акту та угоди, пояснень сторін вбачається, що умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, нею не вирішується питання щодо майна третіх осіб. 
Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обґрунтованих підстав вважати протилежно судом не встановлено.
Фактичні обставини, описані у обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження ОСОБА_3 цих обставин та визнання ним своєї вини у присутності захисника, дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченим.
Отже, підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, остання відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Долю речових доказів, необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 28.07.2025, у справі №569/14753/25 на підставі ч.4 ст.174 КПК України, слід частково скасувати.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 474-475 КПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:
затвердити угоду про визнання винуватості від 19.02.2026, укладену між прокурором у кримінальному провадженні – прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №22026180000000018 від 17.02.2026, за участі захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.359 КК України та призначити за даним правопорушенням узгоджене покарання у вигляді 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. 
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 28.07.2025, у справі №569/14753/25 – скасувати частково.
Речові докази у справі, після набрання вироком законної сили, а саме:
- мобільний телефону Айфон XR чорного кольору у захисному чохлі ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із а/н НОМЕР_4 – повернути ОСОБА_3 або за його дорученням іншому законному користувачу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Захисник має право отримати в суді копію вироку. 
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з статтею 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1