П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16674/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
18 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , з вимогами про:
- визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області (ЄДРПОУ: 25495818) від 30.07.2025 року, як таке, що прийняте на підставі протиправної Довідки від 09.07.2025 року за повторним розглядом скарги ОСОБА_1 щодо поведінки адвоката Смирнова Андрія Ігоровича від 29.12.2023 року, та як таке, що не відповідає правовим висновкам, наданим Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 29.05.2024 року по справі №420/8974/24;
- зобов`язання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області (ЄДРПОУ: 25495818) повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 , а також відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 25000 грн.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у задоволенні заяви позивача від 12.02.2026 про продовження розгляду справи - відмовлено.
Заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Серед іншого, акцентує увагу і на те, що суд 1-ї інстанції в ухвалах від 03.02.2026р. та від 10.02.2026р. застосував норму матеріального права за статтею 52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» яка поширюється лише на ВКДКА, та за якою зобов`язував мене усунути недоліки позивної заяви, а в оскаржуваній ухвалі від 17.02.2026р. змінив норму матеріального права зі статті 52 на статтю 42 цього Закону, але і за цією нормою права суд 1-ї інстанції не встановив що стаття 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» поширюється лише на оскарження рішень за «дисциплінарною справою», «дисциплінарним провадженням а не оскарження рішень за» (що є предметом судової справи), на яке не поширюється дія статті 42 Закону України Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
03.03.2026 від Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області надійшов відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене судове рішення – без змін.
04.03.2026 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив. У поданій відповіді позивач просить врахувати позицію позивача надану у відповіді на відзив та скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17.02.2026р. по справі №120/16674/25 з залишення позивної заяви ОСОБА_1 Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - без розгляду. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задовольню не підлягає, з огляду на наступне.
Як встановлено з матеріалів справи ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2026 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску позивачем строків звернення до суду. Запропоновано позивачу у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.
05.02.2026 через підсистему "Електронний суд" позивачем до Вінницького окружного адміністративного суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач категорично не погоджується з ухвалою суду про залишення позивної заяви без руху та зобов`язанням надати до суду докази поважних причин з пропуску строку.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.02.2026 продовжено строк виконання ухвали суду від 03.02.2026 у справі №120/16674/25 на 5 (п`ять) днів з дня отримання цієї ухвали суду.
12.02.2026 через підсистему "Електронний суд" позивачем до Вінницького окружного адміністративного суду подано заяву, в якій просив суд:
вважати строк звернення ОСОБА_1 до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, таким що відповідає вимогам частини 2 статті 122 КАС України;
відкликати у судовому порядку ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2026 та від 10.02.2026 по справі №120/16674/25 про залишення позовної заяви без руху та встановлення додаткового строку на усунення недоліків позовної заяви;
постановити ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду, за якою продовжити розгляд справи №120/16674/25.
В обґрунтування такої заяви зазначив, що суд помилково залишив позовну заяву без руху, адже норми Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", які поширюються на оскарження рішень кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури (КДКА), розмежовують два порядки оскарження цих рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу, а саме: адміністративне оскарження до ВКДКА відповідно до цього Закону та/або судовий порядок.
Позивач переконував, що вказане альтернативне право особи передбачає на власний розсуд застосовувати порядок оскарження: або адміністративне оскарження до ВКДКА у тридцятиденний строк, або відразу звернутись до суду за захистом своїх прав відповідно до встановлено частиною 2 статті 122 КАС України строку у шість місяців.
Вказав, що тридцятиденний строк, регулює порядок саме адміністративного оскарження до ВКДКА та жодного стосунку до судового процесу не має, що чітко вбачається зі змісту самого Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Окремо позивач посилається на сформовану судову практику у подібних правовідносинах, а саме в ухвалі Одеський окружний адміністративний суд від 04.11.2025 у справі №420/28575/25.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому у задоволенні заяви позивача про продовження розгляду справи відмовив.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до пп 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З аналізу наведених положень статей КАС України висновується, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом може з`ясовуватися судом як на стадії відкриття провадження, так і після відкриття провадження, а його пропуск є підставою для повернення позовної заяви / залишення без розгляду, якщо суд дійде висновку, що причини, з яких його пропущено, не відповідають критеріям поважності.
Закріплений у частинах першій-третій статті 123 КАС України порядок дає підстави для висновку, що в обох випадках (як і до, так і після відкриття провадження) застосуванню процесуальних наслідків пропуску строку звернення до суду має передувати оцінка судом зазначених у заяві позивача причин пропуску такого пропуску.
До відкриття провадження у справі реалізація відповідних процесуальних гарантій відбувається шляхом залишення позовної заяви, поданої за межами строків звернення до суду, без руху з пропозицією подати заяву про його поновлення або вказати інші, ніж ті, що зазначені в позовній заяві, підстави для поновлення строку.
Подібним чином законодавець урегулював і механізм залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, факт якого встановлено після відкриття провадження у справі, закріпивши у частині третій статті 123 КАС України, що позов залишається без розгляду, якщо позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.
За загальним правилом встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України).
Колегія суддів звертає увагу, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до частини 3 статті 39 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.
Статтею 42 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено порядок оскарження рішення у дисциплінарній справі, відповідно до частини першої якої адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії.
З аналізу наведених норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» убачається, що законодавець, визначаючи порядок оскарження рішень у дисциплінарній справі, прямо встановив можливість їх оскарження протягом тридцяти днів з дня прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.
Використання у наведених положеннях сполучника «або» має юридично значиме змістове навантаження, така конструкція норми вказує на надання особі права вибору одного з двох способів оскарження рішення - адміністративного чи судового.
Разом із тим, зазначені норми містять не лише визначення альтернативного способу оскарження, а й встановлюють конкретний строк для його реалізації — тридцять днів з дня прийняття рішення. Такий строк сформульовано як єдиний для оскарження рішення у дисциплінарній справі незалежно від обраного суб`єкта розгляду скарги, тобто незалежно чи до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури чи до суду.
Отже, законодавець, використовуючи конструкцію «…до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду», закріпив саме альтернативність способів захисту, але при цьому прямо визначив спеціальний строк для їх реалізації.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 31 січня 2020 року у справі №640/3026/19 та від 14 серпня 2024 року у справі № 600/6484/23-а.
Щодо аргументів позивача щодо необхідності застосувати до спірних правовідносин вимоги частини 2 статті 122 КАС України, то суд зазначає, що при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.
У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.
Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" № 7888/03 тощо).
У постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 640/3026/19 зазначено, що доводи щодо застування до спірних правовідносин Кодексу адміністративного судочинства України є необґрунтованими, оскільки тридцятиденний строк оскарження прямо передбачений спеціальною нормою для цих правовідносин — Законом № 5076-VI, тоді як норми КАС України у цьому випадку мають загальний характер.
З урахуванням наведеного, положення частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки регулюють загальні строки звернення до адміністративного суду, тоді як спірні правовідносини врегульовані спеціальним законом.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішень КДКА становить тридцять днів і обчислюється з дня його прийняття, про що прямо встановлено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відтак, звернувшись 01.12.2025 до Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області від 30.07.2025, ОСОБА_1 пропустив строк звернення до адміністративного суду.
Вирішуючи питання про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд враховує, що поважними визнаються лише такі причини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які об`єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.
Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
У постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі №922/1467/20 зазначено, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.
До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.
Колегія суддів враховує, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.
Згідно з рішенням ЄСПЛ від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.
Так, у поданій заяві позивач не наводить поважних причин пропуску строку звернення до суду, а просить застосувати до спірних правовідносин строк, який передбачений КАС України.
Проте, як вже було зазначено вище, строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішень КДКА становить тридцять днів і обчислюється з дня його прийняття, що встановлено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
При цьому доводи позивача щодо альтернативності порядків оскарження не спростовують обов`язку дотримання строків звернення до суду, визначених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а лише підтверджують право вибору позивача на звернення до суду або до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в межах установленого законом 30-денного строку.
Колегія суддів звертає увагу на презумпцію знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.
Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.
Отже, невірне трактування норм права не є поважною причиною для пропуску строку на звернення до суду.
Щодо посилання позивача на ухвалу Одеський окружний адміністративний суд від 04.11.2025 у справі №420/28575/25 як на приклад сформованої судової практики у подібних правовідносинах, суд зазначає, що у справі №420/28575/25 предметом судового розгляду є бездіяльність дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області. Натомість у межах розгляду даної справи позивач оскаржує конкретне рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, прийняте за результатами розгляду дисциплінарної скарги. Відтак, відмінність предмета спору та характеру спірних правовідносин свідчить про нерелевантність наведеного судового рішення для вирішення питання щодо строків звернення до суду в даній справі, оскільки правова оцінка бездіяльності та правова оцінка рішення як індивідуального акта здійснюються з урахуванням різних фактичних і правових підстав.
Крім того, зі змісту заяви про продовження розгляду справи не слідує, що позивач мав будь-які поважні причини пропуску строку звернення до суду, як то хвороби, обмеження пересування, роботи поштового та електронного зв`язку, тощо, які б унеможливили чи ускладнили звернення позивача з цим позовом у встановлений законом 30-денний строк.
Більше того, в жодній із своїх заяв на ухвали суду від 03.02.2026 та від 10.02.2026 позивач таких обставин не наводить, що розцінюється судом як не усунення недоліків позовної заяви.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому у задоволенні заяви позивача про продовження розгляду справи слід відмовити.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.