ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/726/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №694/2604/25 Категорія: 305010900 	Бесараб Н.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді  	Василенко Л. І., Сіренко Ю. В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Бурець К. В. на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 06.01.2026 (повний текст складено 15.01.2026, суддя в суді першої інстанції Бесараб Н. В.) у цивільній справі за позовом АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, 

в с т а н о в и в :

АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» звернулося у квітні 2025 року до суду з позовом, яким просило стягнути в порядку регресу з відповідача на свою користь завдані матеріальні збитки в сумі 36803,48 грн та сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 24.09.2022 відбулась ДТП за участю транспортного засобу «SKODA», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 внаслідок чого транспортним засобам завдано механічних пошкоджень. 
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «SKODA» була застрахована позивачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/209072880. 
Постановою Ржищівського міського суду Київської області у справі №694/1751/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області по справі № 694/1752/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідач звернувся до ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» із заявою про настання страхового випадку та надав всі необхідні документи на підставі чого було складено страховий акт та виплачено страхове відшкодування у розмірі 36803,48 грн з урахуванням коефіцієнта зносу пошкодженого автомобіля. 
Щодо відшкодування різниці ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» звернулася до винної особи - ОСОБА_2 , внаслідок чого було з`ясовано, що відповідачем отримано від винної особи відшкодування у розмірі 50000 грн, що підтверджується розпискою від 07.10.2022, написаною відповідачем. 
Таке відшкодування отримано відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки потерпілою особою уже було отримано відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/209072880. Тобто мало місце подвійне відшкодування збитків.
У зв`язку із тим, що відповідач позбавив позивача права отримання (повернення) страхового відшкодування в порядку регресу із осіб, які несуть відповідальність за завдані збитки, а саме винної у ДТП особи - ОСОБА_2 , позивач має право на повернення страхового відшкодування за рахунок відповідача, як безпідставно набутих коштів.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 06.01.2026 позовні вимоги у справі відхилено, з посиланням на те, що позивач не спростував доводи відповідача про те, що кошти, отримані ним від ОСОБА_2 не стосуються страхового відшкодування, а є компенсацією вимушеного простою та втрат у підприємницькій діяльності. Крім цього, місцевий суд звернув увагу, на те, що ОСОБА_2 не повідомляв свого Страховика про сплату коштів потерпілому, як страхового відшкодування. Лише після отримання претензії від ПрАТ СК «БРОКБІЗНЕС» з вимогою відшкодування шкоди в порядку регресу ОСОБА_2 вказав на розписку про передачу 50000 грн ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Бурець К. В. подала 05.02.2026 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позов. 
В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції у даній справі не надав належної оцінки факту того, що відповідач, як особа, яка мала право на отримання страхового відшкодування за шкоду, завдану ОСОБА_2 , не повідомила АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» про отримання відшкодування наявних збитків.
При цьому позивач, керуючись положеннями ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснило 14.10.2022 на користь Відповідача, як потерпілої особи, страхове відшкодування у розмірі 36 803,48 грн попри те, що наявні збитки уже потерпілій особі були відшкодовані винуватцем ДТП.
З цих підстав виплачена сума страхового відшкодування має бути повернута позивачу у справі, адже відповідач, отримавши відшкодування від позивача, по суті передав неіснуюче право вимоги до винної особи, так як він уже отримав відшкодування безпосередньо від винного.
Твердження відповідача про те, що кошти в сумі 50 000,00 грн отримані від ОСОБА_2 за заподіяні збитки внаслідок простою вантажного автомобіля DAF, НОМЕР_2 , то такі аргументи є необґрунтованими, адже згідно розписки відповідач отримав кошти саме як відшкодування за пошкодження транспортного засобу, а не простій у здійсненні підприємницької діяльності.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення 36803,48 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 24.09.2022 відбулась ДТП за участю транспортного засобу «SKODA», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «DAF ХF 95 480», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , з механічним пошкодженням транспортних засобів.
Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «SKODA», д.н.з. НОМЕР_1 , була застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/209072880 у позивача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС».
Відповідно до постанови Ржищівського міського суду Київської області у справі № 694/1751/22 від 16.11.2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до постанови Звенигородського районного суду Черкаської області у справі №694/1752/22 від 24.11.2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
07.10.2022 власник пошкодженого автомобіля «DAF ХF 95 480», д.н.з. НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування.
Відповідно до страхового Акту №104543/1 від 13.10.2022 та розрахунку страхового відшкодування вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ПрАТ «СК «Брокбізнес» матеріальний збиток, завданий транспортному засобу «DAF ХF 95 480», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 36803,48 грн.
Позивач здійснив виплату страхового відшкодування відповідачу у розмірі 36803,48 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.10.2022.
Водночас з розписки від 07.10.2022 відповідача, наявної у матеріалах справи, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримав від винної в ДТП особи ОСОБА_2 відшкодування у розмірі 50000 грн.
У тексті вказаної розписки ОСОБА_1 зазначив таке: «Я, ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 в присутності громадян ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_5 отримав від ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 грошові кошти в сумі 50000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) в якості компенсації завданих мені збитків, а саме пошкодження мого автомобіля DAF XF35 № НОМЕР_2 з вини ОСОБА_2 внаслідок ДТП, яка сталася 24.09.2022. Зазначена сума коштів є повністю погодженою та остаточною. Жодних претензій матеріального або морального характеру до громадянина ОСОБА_2 я не маю і в подальшому не матиму, що підтверджую власноручним підписом» (а.с. 14).
Крім того, на а.с. 13 наявна ремонтна калькуляція №104453 від 07.10.2022 згідно якої вартість ремонту транспортного засобу DAF XF35 складає 66 200,41 грн, зношення запчастин – 29 396,93 грн та сума до виплати страховика (позивача) - 36803,48 грн.
Уважаючи, що відповідач уже отримав відшкодування своїх матеріальних збитків від винуватця ДТП та потреби в отриманні страхової виплати від позивача не було, останній аргументує, що отримані як страхове відшкодування кошти мають бути повернуті позивачу, що й обумовило звернення з цим позовом до суду.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За обставин цієї справи винуватцем ДТП внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав механічних пошкоджень є  ОСОБА_2 , страховиком цивільно-правової відповідальності якого являється позивач АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС».
Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною 2 ст.22 ЦК України встановлено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
ВП ВС у постанові від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц) указала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відповідно до ч.1 ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Приписами ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тут і далі по тексту цієї постанови апеляційного суду у редакції на час настання ДТП, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Згідно зі статтею 38.1.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що й має місце у даному випадку адже водій, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність у позивача,  ОСОБА_2 під час ДТП керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Звенигородського районного суду Черкаської області у справі №694/1752/22 від 24.11.2022.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого)без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються, зокрема, також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
У аспекті системного тлумачення вказаних вище норм права та встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин, апеляційний суд вбачає наявність підстав для висновків про помилковість вирішення спору у даній справі судом першої інстанції з урахуванням такого.
Так за вимогами ч. 2 ст. 1187, ст. 1192 ЦК України та п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик винуватця ДТП має виплатити потерпілій особі страхове відшкодування з тим, щоб відшкодувати завдану матеріальну шкоду, зокрема від пошкодження транспортного засобу.
При цьому страховик цивільно-правової відповідальності винуватця ДТП має обмежену відповідальність за завдані збитки погодженим у договорі страхування лімітом відповідальності, а також виключенням із вартості завданих у ДТП збитків коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, що відповідатиме вимогам ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV».
Так відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV» у редакції на час настання страхового випадку та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Порядок визначення витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу визначає Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства Юстиції України та Фонду Державного Майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за N 1074/8395.
Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092. 
Відтак апеляційний суд погоджується з аргументами позивача про те, що потерпіла у ДТП особа (відповідач) має право на отримання страхового відшкодування від позивача лише у межах дійсно наявного матеріального збитку.
Водночас із розписки від 07.10.2022 відповідача вбачається, що ним у відшкодування пошкоджень його автомобіля отримано від винуватця ДТП (застрахованої позивачем особи) 50 000 грн.
Отже зазначена сума була безпосередньо спрямована на відшкодування матеріальної шкоди відповідача.
При цьому суд першої інстанції необґрунтовано зазначив, що кошти, отримані відповідачем від ОСОБА_2 , є компенсацією вимушеного простою та втрат у підприємницькій діяльності, оскільки таких відомостей розписка відповідача від 07.10.2022 узагалі не містить, а навпаки чітко визначає призначення отриманих коштів як відшкодування збитків від пошкоджень автомобіля DAF XF35.
Отже судом першої інстанції спір у справі вирішено всупереч обставин, що підтверджуються наданими доказами.
Надаючи оцінку аргументам позивача по суті заявлених у справі вимог, апеляційний суд враховує таке.
Як зазначалося з ремонтної калькуляції №104453 від 07.10.2022 вартість ремонту транспортного засобу DAF XF35 складає 66 200,41 грн, від винуватця ДТП відповідач отримав 50 000 грн відшкодування та від позивача - 36803,48 грн страхової виплати (щодо повернення якої вирішується спір).
Отже відповідач безпідставно отримав у власність кошти позивача у сумі 20603,07 грн = 36803,48 – (66 200,41 – 50 000).
Таким чином позовні вимоги у справі підлягають до часткового задоволення у зв`язку з тим, що оцінена матеріальна шкода відповідача складає 66 200,41 грн, винуватцем ДТП її відшкодовано у розмірі 50 000 грн, отже позивач, як страховик цивільно-правової відповідальності має сплатити потерпілому 16 200,41 грн, а решта суми фактично виплаченого страхового відшкодування є безпідставно отриманим майном, яке має бути повернуте власнику за вимогами ст. 1212 ЦК України.
Таким чином заявлені у справі позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 20603,07 грн.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 06.01.2026 у даній справі належить скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Отже подана у справі апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог на 56% з відповідача пропорційно до задоволеної частки позову слід стягнути на користь позивача 4239,20 грн судового збору, сплаченого за розгляд даної справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Доказів наявності у відповідача пільг по сплаті судового збору матеріали справи не містять.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 06.01.2026 у даній цивільній справі – скасувати.
Позовні вимоги АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» у відшкодування шкоди 20603,07 грн та у відшкодування судового збору, сплаченого за розгляд даної справи судами першої та апеляційної інстанцій, 4239,20 грн.
У задоволення решти позовних вимог АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» у справі– відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 25.03.2026.

Суддя-доповідач   

Судді