ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 р. 	Справа № 638/9569/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду питання про прийняття додаткової постанови в адміністративній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 16.12.2025 , головуючий суддя І інстанції: Цвіра Д.М., по справі № 638/9569/25
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1     
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якій просив:
- скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення №1133 від 24.04.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.12.2025 у справі № 638/9569/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишено без задоволення.
Постанову №1133 від 24 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 - залишено без змін.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, у якій просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 за справою про адміністративне правопорушення № 1133 від 24 квітня 2025 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; вирішити питання про судові витрати.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 638/9569/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.12.2025 у справі № 638/9569/25 - скасовано.
Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення №1133 від 24.04.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1211,20 грн (тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
До Другого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 – адвоката Ніколаєва Володимира Олександровича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 638/9569/25, у якій представник позивача просить ухвалити у цій справі додаткове судове рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень, які були понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи.
В обґрунтування подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 638/9569/25 заявник вказав, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду міста Харкова від 16.12.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі, то заява про розподіл судових витрат стороною позивача не подавалася, натомість судове рішення було в установленому законом порядку та строк оскаржено до суду апеляційної інстанції. Заявник зазначає, що одночасно з поданням позовної заяви до суду першої інстанції в ній було заявлено про те, що в зв`язку з укладенням між позивачем та Адвокатським бюро «Володимира Ніколаєва» договору про надання правової (правничої) допомоги, позивач при розгляді цієї справи судом першої інстанції планує понести витрати на правову (правничу) допомогу у орієнтовному (попередньому) розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч гривень 00 копійок) гривень, детальний розпис яких буде надано до виходу суду у нарадчу кімнату та/або протягом 5-ти днів з дня постановлення судового рішення. 
Апелянт вказує, що у зв`язку з виконанням АБ «Володимира Ніколаєва» своїх обов`язків відповідно до договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 , вартість такої допомоги у цій справі становить 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши заяву, докази у справі, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Виходячи з аналізу зазначеної норми, колегія суддів вказує, що чинне законодавство передбачає можливість прийняття додаткового рішення, серед іншого, у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною 3 статті 132 КАС України, до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положення частин 1 та 2 статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Як встановлено з матеріалів справи, з метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 0501 від 05.01.2025, копію акту виконаних робіт № АБ0501 від 05.01.2025, ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 серії АХ № 1261989.
Відтак, з наведених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач уклав з адвокатом Ніколаєвим Володимиром Олександровичем договір про надання правової допомоги № 0501 від 05.01.2025 (далі - Договір).
Згідно з п. 1.1 Договору, клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
Відповідно до пп. 1.2. та 1.2.1 Договору, адвокатське бюро забезпечує надання клієнту наступних видів правової допомоги, зокрема представництво i захист прав та законних інтересів клієнта в судах та інших правоохоронних органах, виконавчих службах, перед приватними виконавцями з будь-яких питань, що стосуються захисту йoro прав та представництва йoro інтересів, з усіма правами, передбаченими ЦПК України, ГПК України, КАС України, KПK України, Законом України «Про виконавче провадження», Податковим кодексом України та іншими НПА України, які має позивач, відповідач, боржник, кредитор, заявник, скаржник, свідок, потерпілий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний та інша особа, в тому числі – знайомитясь з матеріалами справи; в тому числі з матеріалами виконавчого провадження, одержувати копії рішень, постанов, ухвал; подавати зшву про перегляд рішення суду, оскаржувати постанови, рішення, ухвали суду чи іншого органу, в тому числі в апеляційному та касаційному порядку; подавати докази; брати участь у судових засіданнях; брати участь у дослідженні доказів; брати участь у розгляді заяв, клопотанъ, скарг; брати участь у виконавчому провадженні, оскаржувати рішення, дії та/або бездіяльність державного чи приватного виконавця, органів та посадових осіб відділів виконавчої служби, надавати пояснення та документи, отримувати рішення, постанови, акти державного чи приватного виконавця, підписувати документи від імені клієнта; подавати документи, підписані ним до суду, органів податкової служби та інших органів, в тому числі правоохоронних; оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, керівника органу досудового розслідування та прокурора; брати участь у слідчих та інших діях; отримувати вилучені речі та майно, щодо яких судом чи іншим органом вирішено питання про повернення; користуватися іншими правами, що передбачені чинним законодавством України та які випливають із суті доручення, передбаченого цим Договором.
Пунктом 3.1.10 Договору визначено, що клієнт приймає на себе наступні права та обов`язки, зокрема, прийняти від адвокатського бюро правничу допомогу та оплатити її розмірах, на умовах та в строк, передбачений даним Договором.
У відповідності до п. 4.1 Договору, клієнт сплачує на користь адвокатського бюро гонорар в сумі 2000,00 (дві тисячі) гривень за 1 (одну) годину фактично витраченого робочого часу адвоката.
Відповідно до копії акту виконаних робіт № АБ0501 від 05.01.2025, всього витрачено 17 годин робочого часу адвоката з надання клієнту правової допомоги, всього вартість правової допомоги (гонорару) адвоката за ведення справи у судах першої та апеляційної інстанцій склала 34000,00 грн.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі – Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми випливає, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 922/902/19, від 19.11.2024 у справі №340/8613/23, від 22.01.2025 року у справі №540/5794/21, від 11.11.2025 у справі №420/23131/23, від 19.03.2026 у справі №160/9098/24.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Водночас, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Так, аналізуючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які входять до складу судових витрат, колегією суддів встановлено, що заявлені представником позивача витрати не відповідають вимогам реальності та розумності.
Оцінюючи реальність та розумність витрат на правничу допомогу у даній справі, суд апеляційної інстанції враховує, що дана категорія справ з приводу визнання протиправною та скасування постанови ТЦК та СП про адміністративне правопорушення є поширеною, по ній існує велика кількість судової практики, а також вона не передбачає дослідження та опрацювання великої кількості матеріалів.
Окрім того, враховуючи участь одного й того самого адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій (адвокат Ніколаєв В. О., який брав участь у даній справі як представник позивача в судах першої та апеляційної інстанцій) свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.11.2020 у справі № 520/7431/19.
Правова позиція позивача не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанцій. Законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивач обґрунтовував свою позицію, не вимагали великого обсягу юридичної і технічної роботи.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є визнання протиправною та скасування постанови ТЦК та СП про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено штраф у розмірі 17000 грн., проте заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу становить 34000 грн.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку наявне значне перевищення розміру адвокатських вимог над сумою штрафу, застосованого до позивача, що свідчить про непропорційність розміру правової допомоги до предмету спору.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Колегія суддів оцінює співмірність заявленої до стягнення суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу та наданих послуг, а також кількості підготовлених документів.
Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.12.2025 у справі № 560/2196/24.
Також колегія суддів враховує, що у відповідності до пунктів 1, 2 частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При цьому, колегія суддів зазначає, що положення статті 139 КАС України дає підстави для висновку, що для оцінки розміру судових витрат на пропорційність та їх обґрунтованість законодавство не вимагає наявності заперечення іншої сторони.
Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно з якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в додатковій постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18, постанові від 16.05.2023 у справі №640/2756/19, надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування не відповідності заявлених витрат цим критеріям.
Такий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 826/11302/18, від 10.07.2024 у справі № 340/1498/22, а також у додатковій постанові від 10.03.2023 року у справі №520/2325/21.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.12.2024 у справі №380/25725/21, від 07.05.2025 у справі №560/1787/23.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Крім того, у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії, заява № 34884/97, п. 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі Іатрідіс проти Греції, п. 55 з подальшими посиланнями).
Відтак, колегія суддів вважає, що заявлений представником позивача розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 34000,00 грн. є суттєво завищеним та таким, що підлягає зменшенню як такий, що не відповідає критеріям розумності.
Підсумовуючи наведене вище, оцінюючи заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу на відповідність ознакам обґрунтованості та співмірності, з огляду на нескладність справи, поширеність судової практики у даній категорії справ, відсутність значного обсягу документів для опрацювання, задоволення вимог позову ОСОБА_1 , а також оскільки правова позиція позивача не змінювалась на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, то колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення заяви представника позивача.
Відтак, розмір витрат на правничу допомогу, які понесені останнім у суді першої інстанції та підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача складають 5000,00 грн., а у суді апеляційної інстанції – 2000,00 грн.
Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності ухвалення додаткової постанови про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. (з яких в рахунок витрат на правничу допомогу, які понесено під час розгляду справи у суді першої інстанції у сумі 5000,00 грн. та 2000,00 грн. - у суді апеляційної інстанції) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, ч.4 ст. 229, ст. ст. 243, 250, 252, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ніколаєва Володимира Олександровича про ухвалення додаткового рішення по справі № 638/9569/25 - задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на правову допомогу, які понесено під час розгляду справи у загальному розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, з яких у суді першої інстанції у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок та 2000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок в суді апеляційної інстанції.

В задоволенні іншої частини заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Ніколаєва Володимира Олександровича про ухвалення додаткового рішення по справі № 638/9569/25 - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Макаренко Я.М.	
Судді	   	Жигилій С.П.   Любчич Л.В.  	

Повний текст додаткової постанови виготовлений 14.04.2026.