Справа № 141/974/25
Провадження № 22-ц/801/969/2026
Категорія: 80
Головуючий у суді 1-ї інстанції Демченко І. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	Справа № 141/974/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
позивачка (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідач Оратівська селищна рада,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне некомерційне підприємство «Оратівська лікарня планового лікування» Оратівської селищної ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Ходак Владиславом Володимировичем, на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Демченко І. В. в селищі Оратів, дата складення повного судового рішення 09 лютого 2026 року,-
в с т а н о в и в :
В листопаді 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Ходака В. В., звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області з позовом до Оратівської селищної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що рішенням Оратівської селищної ради № 2392 від 10 грудня 2024 було призначено службове розслідування, на період якого позивачку ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов`язків директора КНП «Оратівська ЛПЛ». Відсторонення тривало з 11 грудня 2024 року по 10 лютого 2025 року. 
Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 08 травня 2025 року у справі № 141/840/24 (яке набрало законної сили 13 червня 2025 року) визнано протиправним та скасовано п. 5 рішення позачергової 70 сесії 8 скликання Оратівської селищної ради № 2392 від 10 грудня 2024 року «Про службове розслідування» в частині відсторонення Пашківської- ОСОБА_2 від виконання посадових обов`язків директора КНП «Оратівська ЛПЛ».
Таким чином позивачку у період з 11 грудня 2024 року по 10 лютого 2025 року було протиправно відсторонено від виконання посадових обов`язків директора КНП «Оратівська ЛПЛ». За цей період позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 130 713,88 грн.
В подальшому їй було звільнено з роботи та рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 10 червня 2025 року у справі №141/224/25 визнано протиправним та скасовано рішення Оратівської селищної ради №2500 від 28 лютого 2025 року «Про припинення контракту»; визнано протиправним та скасовано розпорядження Оратівської селищної ради №49 – ОС від 06 березня 2025 року «Про звільнення з займаної посади директора КНП «Оратівська ЛПЛ» Оратівської селищної ради Пашківської – ОСОБА_2 »; поновлено Пашківську – ОСОБА_2 на посаді директора КНП «Оратівська ЛПЛ» Оратівської селищної ради з 07 березня 2025 року. 
Незаконне відсторонення та звільнення спричинили їй моральні страждання, втрату звичайного способу життя, вплинули на її емоційний стан, вона постійно хвилювалася, відчувала нервову напругу, що загалом негативно вплинуло на стан здоров`я. Окрім того, це вплинуло на її авторитет серед колег та пацієнтів.
Відтак позивач просила стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне відсторонення від виконання посадових обов`язків директора КНП «Оратівська ЛПЛ» Оратівської селищної ради кошти у розмірі 140 112,00 грн та 280 224,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне звільнення, що разом становить 420 336,00 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 6 305,04 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн та витрат на проведення експертизи в розмірі 15 000,00 грн.
Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року позов задоволено частково:
- стягнуто з Оратівської селищної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 грудня 2024 року по 10 лютого 2025 року у розмірі 56 213,77 грн. (п`ятдесят шість тисяч двісті тринадцять гривень сімдесят сім коп.) без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати;
-стягнуто з Оратівської селищної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 35 000,00 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне відсторонення від виконання посадових обов`язків директора комунального некомерційного підприємства «Оратівська лікарня планового лікування» Оратівської селищної ради та в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне звільнення з посади директора комунального некомерційного підприємства «Оратівська лікарня планового лікування» Оратівської селищної ради;
- стягнуто з Оратівської селищної ради Вінницької області на користь держави витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 562,13 грн (п`ятсот шістдесят дві гривні 13 коп.);
- стягнуто з Оратівської селищної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 8 395,09 грн понесених нею судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачкою невірно обраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу: обрано невірний розрахунковий період, а розрахунок здійснений з урахуванням виплат, які не мають враховуватись. Тому суд застосував Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від08.02.1995 року, та встановив, що середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 56 213, 77 грн.
Прийняте рішення в частині вирішення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди мотивоване тим, що факт незаконного відсторонення позивачки від виконання посадових обов`язків та її звільнення встановлено судовими рішеннями, що набрали законної сили. Саме по собі порушення трудових прав спричиняє моральні страждання. Разом з тим, наданий позивачкою висновок експерта, який визначає розмір моральної шкоди, оцінений критично, оскільки застосована методика визначення так званої «презюмованої моральної шкоди» не передбачена чинним законодавством та є необґрунтованою. Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував характер і тривалість порушення, його наслідки, а також конкретні обставини справи, які свідчать про відсутність істотного впливу на життєдіяльність позивачки та виходячи з принципів розумності та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення вимог та визначив розмір моральної шкоди у 35 000 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині вирішення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, 10 березня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Ходак В. В., подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить його скасувати та хвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до висновку експертизи, позивачці завдана моральна шкода внаслідок протиправного відсторонення від посади директора КНП «Оратівська лікарня планового лікування» у період з 11 грудня 2024 року по 10 лютого 2025 року в розмірі 140 112 грн, та внаслідок звільнення, що мало місце 06 березня 2025 року із подальшим поновленням на роботі в судовому порядку, в розмірі 280 224 грн.
Проте судом першої інстанції вказаний висновок експерта не був врахований, а саме суд не розібрався з приводу того яка методика була виключена із Реєстру методик проведення судових експертиз 29 січня 2016 року. Використана експертом Методика № 14.1.75 3 не могла бути скасована 29 січня 2016 року, як про це зазначає суд першої інстанції, оскільки була зареєстрована пізніше, а саме 18 січня 2019 року.
Судом встановлено факт незаконного відсторонення від виконання посадових обов`язків та факт незаконного звільнення з посади, що є порушенням трудових прав позивачки та саме по собі є психотравмуючою подією, яка має наслідком моральні страждання, пов`язані з переживаннями, образою та необхідністю захисту своїх прав у судовому порядку.
19 березня 2026 року через систему «Електронний суд» Оратівська селищна рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Основними доводами відзиву є те, що у висновку експерта не враховано інші психотравмуючі події у житті позивачки в тому числі і у досліджуваний період, що суттєво впливали на психічний стан позивачки, зокрема, тривожні стани воєнного стану в Україні, перебування жінки у стані вагітності та пологи, що є більш значущою подією, аніж відсторонення від роботи. 
Експерт у висновку посилається як на доказ на три медичні висновки про тимчасову непрацездатність, надані ПП «Ортопедсервісцентр» за періоди 10.02.2025-23.03.2025, 22.02.2025 по 28.02.2025-05.03.2025. Однак згідно цих медичних висновків вони є інформаційними довідками та не є документами. Крім того, у цих медичних висновках вказано, що випадки непрацездатності не пов`язані з професійною діяльністю пацієнта. Отже хвороби та непрацездатність позивачки через її відсторонення від посади та звільнення, цими висновками не підтверджується.
У позовній заяві та у висновку експерта не вказано у чому полягає образа, не враховано нетривалість втрат немайнового характеру, не доведені тяжкість вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, не вказано в чому полягає ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, які саме втрати та яких нормальних життєвих зв`язків вона зазнала і які додаткових зусиль для організації життя доклала. 
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Ходак В. В. підтримали викладене у апеляційній скарзі та просили її задовольнити. , Представник відповідача Оратівської селищної ради та представник третьої особи КНП «Оратівська ЛПЛ» Оратівської селищної ради в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що в оскаржуваній частині рішення відповідає вимогам закону.
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:
- 17 серпня 2023 року ОСОБА_1 та Оратівська селищна рада уклали контракт про призначення Пашківської – ОСОБА_2 на посаду директора комунального некомерційного підприємства «Оратівська лікарня планового лікування» Оратівської селищної ради (а.с. 11 – 17);
-згідно рішення 70 сесії 8 скликання Оратівської селищної ради №2392 «Про службове розслідування» від 10 грудня 2024 року, вирішено призначити та провести службове розслідування з встановленим строком з 11 грудня 2024 року по 10 лютого 2025 року. Згідно з п. 5 вищенаведеного рішення, на період проведення службового розслідування вирішено відсторонити директора КНП «Оратівська ЛПЛ» Пашківську – ОСОБА_2 від виконання посадових обов`язків директора (а.с. 19 – 20); 
- рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 08 травня 2025 року у справі № 141/840/24, яке набрало законної сили 13 червня 2025 року, судом визнано протиправним та скасовано п. 5 рішення 70 сесії 8 скликання Оратівської селищної ради №2392 «Про службове розслідування» від 10.12.2024 в частині відсторонення Пашківської – ОСОБА_2 від виконання посадових обов`язків директора КНП «Оратівська ЛПЛ» (а.с. 21 – 43);
- згідно рішення позачергової 75 сесії 8 скликання Оратівської селищної ради № 2500 «Про припинення контракту» від 28 лютого 2025 року вирішено розірвати достроково контракт з директором комунального некомерційного підприємства «Оратівська лікарня планового лікування» Оратівської селищної ради від 17.08.2023 Пашківською– ОСОБА_2 ; припинити трудовий договір з Пашківською – ОСОБА_2 на підставі п. 8 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 46 – 49);
- згідно розпорядження Оратівської селищної ради № 49-ОС від 06 березня 2025 року Пашківську– ОСОБА_2 звільнено з посади директора комунального некомерційного підприємства «Оратівська лікарня планового лікування» Оратівської селищної ради з 06 березня 2025 року на підставі п.8 ст. 36 Кодексу законів про працю України з підстав передбачених контрактом, відповідно до рішення позачергової 75 сесії Оратівської селищної ради 8 скликання «Про припинення контракту» № 2500 від 28 лютого 2025 року (а.с. 50);
- рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 10 червня 2025 року у справі № 141/224/25, яке набрало законної сили 27 серпня 2025 року після перегляду в апеляційному порядку, визнано протиправним та скасовано рішення 75 (позачергової) сесії 8 скликання Оратівської селищної ради № 2500 від 28 лютого 2925 року «Про припинення контракту»; визнано протиправним та скасовано розпорядження Оратівської селищної ради №49-ОС від 06 березня 2025 року «Про звільнення з займаної посади директора Комунального некомерційного підприємства «Оратівська лікарня планового лікування» Оратівської селищної ради Пашківської – ОСОБА_2 ; поновлено Пашківську – ОСОБА_2 на посаді директора Комунального некомерційного підприємства «Оратівська лікарня планового лікування» Оратівської селищної ради з 07 березня 2025 року (а.с. 51 – 71);
- згідно Висновку експерта №2025/10/20 судової експертизи моральної шкоди підекспертної, Пашківській- ОСОБА_2 завдана моральна шкода внаслідок протиправного відсторонення із посади директора КНП «Оратівська лікарня планового лікування» у період з 11 грудня 2024 року по 10 лютого 2025 року в розмірі 140 112,00 грн в цінах на 01.01.2025, та внаслідок звільнення, що мало місце 06 березня 2025 року із подальшим поновленням на роботу в судовому порядку, в розмірі 280 224,00 грн в цінах на 01.01.2025 (а. с. 80 – 99).
Між сторонами виник спір з приводу стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині вирішення вимоги про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно статті 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обов`язок із відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (див. пункт 86 постанови Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц).
В справі що розглядається сам факт спричинення моральних страждань позивачці незаконним відстороненням та звільненням з роботи не заперечується. Позивачка не погоджується виключно з розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції. 
У постанові ОП КЦС ВС від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. Привизначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Як зазначала позивачка у позові, відсторонення та звільнення її з посади негативно вплинуло на ставлення до неї знайомих та пацієнтів, підірвало її авторитет як директора підприємства, статус добропорядної, доброчесної та гідної людини. На фоні моральних страждань погіршилось здоров`я позивачки у зв`язку із чим у період з 10 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у ПП «Ортопедсервісцентр» 
Позивачка також вказувала, що моральна шкода полягала у тому, що вона хвилювалася, порушився її звичний ритм життя, незаконне відсторонення та звільнення поставили її в незручне положення, це вплинуло на її авторитет серед колег та пацієнтів.
На обґрунтування розміру моральної шкоди позивачкою надано висновок експерта № 2025/10/20, яким визначено грошовий еквівалент моральних страждань із застосуванням ряду Методик, в тому числі і Методики 14.1.75 (посилання є в пункті 5 Висновку) та виснувано, що завдана моральна шкода Пашківській- ОСОБА_2 незаконним відстороненням від роботи становить 140 112 грн, а незаконним звільненням з роботи - 280 224 грн. Саме на такому розмірі моральної шкоди наполягала в позові та наполягає в апеляційній скарзі позивачка.
Висновок судово-психологічної експертизи для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється разом з іншими доказами. Сума компенсації моральної шкоди у ньому є умовною та рекомендованою, у зв`язку з чим суд повинен визначати такий розмір з урахуванням вимог статей 23 ЦК України, 237-1 КЗпП.
Відтак суд першої інстанції вірно не поклав наданий позивачкою Висновок експертизи в основу свого рішення та віднісся до нього критично, пославшись на те, що експертний висновок являє собою опис психоемоційного стану позивача, який встановлювався виключно шляхом дистанційного тестування, проведеного через кілька місяців після подій, чий вплив на позивачку досліджується, без особистого спілкування експерта з підекспертною особою і вивчення відповідної документації, що суперечить пунктам 6.9-6.11 розділу VI Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 р. При цьому результати окремих тестів є суперечливими і такими, що викликають сумніви. Висновки щодо погіршення фізичного та психоемоційного здоров`я позивачки не підтверджені належними та допустимими доказами, і, очевидно, ґрунтуються виключно на її словах. Зокрема, у матеріалах експертного дослідження не зазначені медичні документи (довідки, висновки лікарів, результати обстежень), які б підтверджували погіршення стану здоров`я позивача або наявність у неї психічних чи психосоматичних розладів, зазначених у висновку експерта.
До матеріалів справи такі документи також не долучені, окрім копій медичних висновків № СС64-5МХХ-КЕАС-2К2К від 10.02.2025, №РНЕЕ-Х5ХВ-С5КС-ВЕ83 від 22.02.2025 та № 3762-К464-5ММХ-К9ТК від 28.02.2025, з яких неможливо встановити особу, щодо якої ці висновки сформовано, і захворювання, з приводу яких вони сформовані. 
З застосованої у висновку експертизи формули вбачається, що експертом розмір компенсації моральної шкоди визначався за таблицею відносних одиниць презюмованої моральної шкоди внаслідок протиправних дій. .
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинне законодавство України не містить поняття «презюмована моральна шкода», а у висновку експерта є посилання на Методику проведення судової експертизи моральної шкоди № 14.1.75, де використано формула ОСОБА_3 , проте, як правильно вказав суд першої інстанції, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 372/4399/15-ц Верховний Суд зазначив, що 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О. М. Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури. 
Тому критична оцінка висновку експерта зроблена судом першої інстанції правильно.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що сам факт незаконного відсторонення та звільнення позивачки дійсно є психотравмуючою обставиною, однак визначення розміру моральної шкоди не може ґрунтуватися виключно на формальному застосуванні розрахункових моделей, а повинно здійснюватися з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості.
Суд вірно врахував, що позивачка фактично виконувала обов`язки директора КНП «Оратівська лікарня планового лікування» лише протягом кількох місяців, безпосередньо перед відстороненням її від виконання обов`язків перебувала у відпустці по вагітності і пологах, продовжувала працювати в лікарні за сумісництвом, а з 08.07.2025 працює на посаді лікаря-терапевта в ПП «Ортопедсервісцентр», що підтверджується довідкою №12 від 16.01.2026, виданою ПП «Ортопедсервісцентр. Суд правильно оцінив, що ці факти вставлять під сумнів наведені у позовній заяві твердження, що відсторонення позивача від виконання обов`язків і подальше звільнення підірвали її авторитет як лікаря та призвели до залучення значних ресурсів для відновлення необхідного рівня життєдіяльності.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд правильно врахував характеру допущеного порушення, тривалість та наслідки такого порушення, ступінь вини відповідача, а також принципи розумності, виваженості та справедливості. 
Відтак апеляційний суд виснує, що розмір морального відшкодування у 35 000 грн вірно визначений судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують та не містять обґрунтованих підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Ходак В. В. не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Ходак В. В., задоволенню не підлягає, понесені судові витрати слід залишити за нею. Доказів понесення судових витрат іншими учасниками справи відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Ходак Владиславом Володимировичем, залишити без задоволення.
Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року залишити без змін.
Судові витрати ОСОБА_1 , понесені в ході апеляційного розгляду, залишити за нею.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 квітня 2026 року.

Головуюча       Т. М. Шемета

Судді          О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало