ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р. Cправа № 902/538/16  

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Шарко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали у справі
за позовом: Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" 
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" 
про стягнення 115 231,90 грн 
в межах справи № 902/538/16
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" 
про визнання банкрутом

Представники сторін в судове засідання не з`явилися 

ВСТАНОВИВ : 

В провадженні суду знаходиться справа № 902/538/16 про банкрутство ТОВ "Рітон".
Ухвалою суду від 09.08.2016 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Рітон"; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бєлкіна Д.Ю..
Також, ухвалою суду від 11.12.2025 року розгляд справи для вирішення питання щодо призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна боржника у справі № 902/538/16 призначено на 24.02.2026 року. Призначено розгляд справи у підсумковому судовому засіданні на 25.02.2026 року.
Разом з тим, 18.06.2019 року до суду від Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" надійшла позовна заява б/н від 06.06.2019 року (вх. № 02.1-36/388/19) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" заборгованості в сумі 115 231,90 грн.
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.06.2019 року, зазначену вище позовну заяву передано на розгляд судді Тісецькому С.С. (справа № 902/538/16).
Ухвалою суду від 19.06.2019 року було відкладено вирішення питання про прийняття позовної заяви Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" б/н від 06.06.2019 року (вх. № 02.1-36/388/19) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" заборгованості в сумі 115 231,90 грн у справі № 902/538/16, до повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду Вінницької області.
15.10.2020 року матеріали справи надійшли до суду.
Ухвалою суду від 19.10.2020 року позовну заяву Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" б/н від 06.06.2019 року (вх. № 02.1-36/388/19) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" заборгованості в межах справи № 902/538/16, залишено без руху. Встановлено Спеціалізованому лісогосподарському комунальному підприємству "Флора" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду :
- належних доказів, що підтверджують надіслання відповідачу поданої до суду копії позовної заяви та усіх доданих до неї документів, зокрема, опису вкладення;
- обґрунтованого розрахунку пред`явлених до стягнення сум, щодо кожного договору купівлі-продажу.
03.11.2020 року до суду від Позивача надійшла заява № 207 від 30.10.2020 року про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 05.11.2020 року підготовче засідання з розгляду позовної заяви Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" б/н від 06.06.2019 року (вх.№02.1-36/388/19) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" заборгованості в сумі 115 231,90 грн в межах справи № 902/538/16 призначено на 09.12.2020 року.
Разом з тим, судове засідання 09.12.2020 року не відбулось, в зв`язку з надісланням матеріалів справи до Верховного Суду за запитом.
05.07.2021 року матеріали справи № 902/538/16 надійшли до Господарського суду Вінницької області.
Ухвалою суду від 06.07.2021 року підготовче засідання з розгляду позовної заяви Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" б/н від 06.06.2019 року (вх. № 02.1-36/388/19) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" заборгованості в сумі 115 231,90 грн, в межах справи № 902/538/16 призначено на 22.09.2021 року.
Однак, судове засідання 22.09.2021 року не відбулось, в зв`язку з надісланням матеріалів справи до Верховного Суду за запитом.
24.06.2022 року матеріли справи надійшли до Господарського суду Вінницької області.
Ухвалою суду від 28.06.2022 року підготовче засідання з розгляду позовної заяви Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" б/н від 06.06.2019 року (вх. № 02.1-36/388/19) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" заборгованості в сумі 115 231,90 грн, в межах справи № 902/538/16 призначено на 08.08.2022 року.
01.08.2022 року до суду від Позивача надійшла заява № 338 від 29.07.2022 року (вх. № 01-34/6260/22) про зменшення розміру позовних вимог, в якій Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу лісопродукції № 29 від 26.01.2018 року в сумі 70 231,90 грн.
Вказана вище заява була оглянута та прийнята судом. 
Водночас, в судовому засіданні, яке відбулось 08.08.2022 року представник Позивача підтримав позовну заяву із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. 
При цьому, ухвалою суду від 08.08.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу з розгляду позовної заяви Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" б/н від 06.06.2019 року (вх. № 02.1-36/388/19) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" про стягнення заборгованості, в межах справи № 902/538/16 - до судового розгляду по суті на 28.09.2022 р..
Разом з тим, судове засідання 28.09.2022 року не відбулось, в зв`язку з надісланням матеріалів справи до Верховного Суду за запитом.
23.10.2025 року матеріли справи надійшли до Господарського суду Вінницької області.
Ухвалою суду від 24.10.2025 року призначено справу з розгляду позовної заяви Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" б/н від 06.06.2019 року (вх. № 02.1-36/388/19) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" про стягнення заборгованості, в межах справи № 902/538/16 - до судового розгляду по суті на 11.12.2025 року.
Водночас, ухвалою суду від 11.12.2025 року призначено справу з розгляду позовної заяви Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" б/н від 06.06.2019 року (вх. № 02.1-36/388/19) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" про стягнення заборгованості, в межах справи № 902/538/16 - до судового розгляду по суті на 23.02.2026 року о 14:30 год..
На визначену дату - 23.02.2026 року в судове засідання, представники сторін не з`явились.
Також судом встановлено, що відзив на позов, Відповідачем до суду не подавався.
Принагідно, суд зважає на те, що згідно ч. 1, ч. 2 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. №475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").
Слід зазначити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Водночас, суд зважає на те, що ухвала суду від 11.12.2025 року по справі № 902/538/16 була надіслана учасникам справи до електронних кабінетів ЄСІТС та на електронну адресу Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" - florra@ukr.net.
Поряд з цим, згідно відомостей з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", вказана вище ухвала суду була доставлена до електронних кабінетів ЄСІТС Позивача і Відповідача - 16.12.2025 року о 20:30 год. та в силу положень ч. 6 ст. 242 ГПК України, вважається врученою 17.12.2025 року.
Враховуючи викладене та положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а також беручи до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про розгляд відповідної справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за відсутності представників сторін та за наявними матеріалами справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, встановив наступне.
За змістом позову, позовні вимоги мотивовано тим, що 05.01.2017 року між Спеціалізованим лісогосподарським комунальним підприємством "Флора" (надалі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рітон" (надалі - Покупець), був укладений договір № 1 купілі-продажу лісопродукції, зокрема, на таких умовах :
В порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця лісопродукцію, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти означену лісопродукцію та оплатити її вартість, визначену цим договором (п. 1.1.).
Відомості про лісопродукцію : пиловник дуба І-ІІІ сортів, техсировина дуба, баланси дуба довжиною 3 м за ціною, визначеною Прейскурантом вільних відпускних цін на лісопродукцію і франко-верхній і франко-нижній склад СЛКП "Флора" (пп. 1.2.1., п. 1.2.).
Ціна договору - загальна вартість лісопродукції, що продається за цим договором Покупцю, становить 330 000,00 грн (Триста тридцять тисяч гривень 00 копійок) з ПДВ (п.2.1.).
Сторони договору дійшли згоди про те, що ціна Договору може коригуватися як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, і буде остаточно визначена лише в момент передачі лісопродукції в повному обсязі Покупцю (п. 2.2.).
Оплата за лісопродукцію проводиться у національній валюті (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця на день завантаження лісопродукції на транспорт Покупця (п. 2.3.).
Перехід права власності на лісопродукцію наступає в момент її передачі Покупцю, що оформляється відповідною накладною (п. 3.3.).
Даний Договір вважається укладеним в момент його підписання Сторонами і припиняє свою дію після виконання сторонами своїх зобов`язань по Договору в повному обсязі (п.7.3.).
Крім цього, 26.01.2018 року між Спеціалізованим лісогосподарським комунальним підприємством "Флора" (надалі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рітон" (надалі - Покупець), був укладений договір № 29 купівлі-продажу лісопродукції, яким передбачені, серед іншого, наступні умови :
В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця лісопродукцію в кількості 160 метрів кубічних за сортиментами, сортом, породою і ціною, визначеними товарно-транспортною накладною на дану лісопродукцію на момент відгрузки, яка належить йому на праві власності, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти дану лісопродукцію та оплатити її вартість, визначену цим Договором. Дана товарно-транспортна накладна (накладні) на лісопродукцію є невід`ємною частиною (частинами) даного Договору (п. 1.1.).
Ціна лісопродукції встановлюється прейскурантом вільних відпускних цін на лісопродукцію СЛКП "Флора", який буде діяти на момент її відгрузки. В дану ціну не входить вартість навантаження; розвантаження і транспортування деревини з верхнього складу до місця навантаження лісопродукції на транспорт Покупця. У разі здійснення цих операцій Продавцем, вартість навантаження 1 (одного) метра кубічного деревини складає 50,00 грн з урахуванням ПДВ, вартість транспортування - 50,00 грн одного метра кубічного з урахуванням ПДВ, вартість розвантаження - 50,00 грн одного метра кубічного з урахуванням ПДВ (п. 1.2.).
Ціна Договору - орієнтовна загальна вартість лісопродукції, що продається за цим Договором Покупцю, становить 335 000,00 / триста тридцять п`ять тисяч гривень 00 копійок/ разом з ПДВ. В ціну Договору не входить вартість навантаження, розвантаження лісопродукції Продавцем на транспорт Покупця і транспортування її до місця навантаження.
Сторони Договору погоджуються з тим, що ціна Договору може коригуватися у разі зміни ціни на лісопродукцію і буде остаточно визначеною лише в момент передачі лісопродукції в повному обсязі Покупцю (п. 2.1.).
Оплата проводиться у національній валюті (гривні), шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця на протязі трьох днів з дня отримання рахунку на всю лісопродукцію або її партію (п. 2.2.).
Перехід права власності на лісопродукцію відбувається в момент її передачі Покупцю, що оформляється відповідною накладною (п. 3.3.).
Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками, якщо такі існують, Сторонами Договору (п. 7.1.).
Строк дії Договору починає свій перебіг з момент його укладання та закінчується після фактичного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, але не пізніше 31 грудня 2018 року (п. 7.2.).
Водночас, за актом звіряння взаємних розрахунків між Спеціалізованим лісогосподарським комунальним підприємством "Флора" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Рітон" за період з 01.01.2018 по 14.02.2019 року значиться початкове дебіторське сальдо на 100 000,00 грн і кінцеве дебіторське сальдо на суму 130 231,90 грн.
Відповідно до платіжного доручення № 2129 від 22.02.2019 року, ТОВ "Рітон" додатково перерахувало на розрахунковий рахунок СЛКП "Флора" 15 000,00 грн.
На момент подання даного позову загальна прострочена заборгованість ТОВ "Рітон" перед СЛКП "Флора" не змінилася і залишилася на рівні 115 231,90 грн (за договором купівлі-продажу лісопродукції № 1 від 05.01.2017 року у розмірі 60 000,00 грн; за договором купівлі-продажу лісопродукції № 29 від 26.01.2018 року у розмірі 55 231,90 грн).
При цьому, 19.03.2019 року СЛКП "Флора" пред"явило ТОВ "Рітон" претензію про невиконання договірних зобов`язань щодо оплати вартості лісопродукції на суму 115 231,90 грн.
Однак, ТОВ "Рітон" на момент подачі даної позовної заяви означену претензію не задовольнило і навіть не надало своїх підстав щодо відмови в її незадоволенні.
Крім того, у згаданій вище заяві № 207 від 30.10.2020 року про усунення недоліків позовної заяви, Позивачем повідомлено також про таке.
Згідно акта звіряння взаємних розрахунків від 14.02.2019 року станом на 01.01.2018 року заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 100 000,00 грн.
Вказана сума заборгованості була погашена Відповідачем в повному обсязі шляхом оплати на розрахунковий рахунок СЛКП "Флора" платіжними дорученнями, а саме : № 174 від 23.01.2018 р. в сумі сумі 20 000,00 грн; № 204 від 25.01.2018 р. в сумі 20 000,00 грн; №812 від 01.02.2018 р. в сумі 60 000,00 грн.
Таким чином, зобов`язання по даному договору сторонами були виконані в повному обсязі і договір припинено.
В зв`язку з припиненням попереднього договору, 26.01.2018 року між Спеціалізованим лісогосподарським комунальним підприємством "Флора" (Продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Рітон" (Покупець) був укладений договір № 29 купівлі-продажу лісопродукції.
На виконання умов даного договору, Позивачем - СЛКП "Флора" було реалізовано Відповідачу лісопродукцію на загальну суму 1 210 537,71 грн, в тому числі згідно товарно-транспортних накладних, а саме :
- № P179 від 26.01.2018 р. на суму 26 369,57 грн;
- № P180 від 26.01.2018 р. на суму 21 300,82 грн;
- № P181 від 26.01.2018 р. на суму 34 760,65 грн;
- № P200 від 29.01.2018 р. на суму 179 324,31 грн;
- № P537 від 21.03.2018 р. на суму 185 686,43 грн;
- № P758 від 07.05.2018 р. на суму 35 045,47 грн;
- № P760 від 07.05.2018 р. на суму 95 473,90 грн;
- № P873 від 23.05.2018 р. на суму 169 551,96 грн;
- № P960 від 06.06.2018 р. на суму 152 248,37 грн;
- № P1084 від 22.06.2018 р. на суму 109 428,78 грн;
- № P1087 від 22.06.2018 р. на суму 17 728,54 грн;
- № P1384 від 03.08.2018 р. на суму 29 247,54 грн;
- № P1385 від 03.08.2018 р. на суму 20 999,43 грн;
- № P1387 від 03.08.2018 р. на суму 25 000,00 грн;
- № P1388 від 03.08.2018 р. на суму 70 680,47 грн.
Вартість отриманої лісопродукції Відповідачем була оплачена частково в сумі 1080305,81 грн шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок СЛКП "Флора" згідно таких платіжних доручень :
- № 812 від 01.02.2018 р. в сумі 20 000,00 грн;
- № 308 від 05.02.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 330 від 09.02.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 381 від 19.02.2018 р. в сумі 41 755,35 грн;
- № 411 від 23.02.2018 р. в сумі 20 000,00 грн;
- № 489 від 07.03.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 540 від 21.03.2018 р. в сумі 30 000,00 грн;
- № 589 від 23.03.2018 р. в сумі 35 686,43 грн;
- № 623 від 28.03.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 1426 від 11.04.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 1004 від 23.04.2018 р. в сумі 25 000,00 грн;
- № 811 від 03.05.2018 р. в сумі 100 000,00 грн;
- № 1088 від 25.05.2018 р. в сумі 25 071,33 грн;
- № 931 від 31.05.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 1097 від 11.06.2018 р. в сумі 100 000,00 грн;
- № 1043 від 22.06.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 1081 від 06.07.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 1159 від 23.08.2018 р. в сумі 100 000,00 грн;
- № 1207 від 13.09.2018 р. в сумі 25 000,00 грн;
- № 3801 від 14.09.2018 р. в сумі 7 792,70 грн;
- № 1212 від 18.09.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 1845 від 16.11.2018 р. в сумі 50 000,00 грн;
- № 1354 від 10.01.2019 р. в сумі 50 000,00 грн.
Таким чином, сума заборгованості Відповідача за даним договором становить 130231,90 грн (1 210 537,71 грн - 1 080 305,81 грн).
14.02.2019 року між СЛКП "Флора" і ТОВ "Рітон" було складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 14.02.2019 року, яким було підтверджено вищевказану суму заборгованості та підписано сторонами без будь-яких зауважень та заперечень.
Отже, станом на день подачі позовної заяви, Відповідач - ТОВ "Рітон" за договором купівлі-продажу лісопродукції від 26.01.2018 року № 29 заборгував СЛКП "Флора" 115231,90 грн, оскільки, згідно платіжного доручення № 2129 від 22.02.2019 року, перерахував на розрахунковий рахунок Позивача 15 000,00 грн, чим зменшив свою заборгованість перед СЛКП "Флора" на вказану суму (130 231,90 грн - 15 000,00 грн = 115231,90 грн).
Разом з тим, у вказаній вище заяві № 338 від 29.07.2022 року (вх. № 01-34/6260/22) про зменшення розміру позовних вимог, Позивачем повідомлені такі обставини.
Відповідно до платіжного доручення № 2402 від 11.07.2019 року, ТОВ "Рітон" перерахувало на розрахунковий рахунок СЛКП "Флора" 25 000,00 грн, та згідно платіжного доручення № 2495 від 19.09.2019 року, ТОВ "Рітон" перерахувало на розрахунковий рахунок СЛКП "Флора" 20 000,00 грн.
Таким чином, вимоги Позивача до Відповідача зменшилися з 115 231,90 грн до 70231,90 грн (115 231,90 грн - 45 000,00 грн).
За цих обставин, Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу лісопродукції № 29 від 26.01.2018 року в сумі 70 231,90 грн.
З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.
Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. 
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
При цьому, як вказано вище, ухвалою суду від 09.08.2016 року, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Рітон" та введено процедуру розпорядження майном боржника.
Також, наразі провадження у справі № 902/538/16 про банкрутство ТОВ "Рітон" перебуває на стадії процедури розпорядження майном боржника. 
Судом встановлено, що згідно описаних вище документів, грошові вимоги Позивача -Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" до Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон", ґрунтуються на вимогах, які виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Рітон".
За змістом ст. 1 КУзПБ, поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно абз. 3 ч. 8 ст. 45 КУзПБ, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність заявлення Позивачем відповідного позову у цій справі до Відповідача - ТОВ "Рітон".
Водночас, частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами цієї справи, 05.01.2017 року між Спеціалізованим лісогосподарським комунальним підприємством "Флора" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рітон" (Покупець), був укладений договір № 1 купілі-продажу лісопродукції.
Також, 26.01.2018 року між Спеціалізованим лісогосподарським комунальним підприємством "Флора" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рітон" (Покупець), був укладений договір № 29 купівлі-продажу лісопродукції.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що договір поставки товару за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У цих правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару корелює обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.
Судом встановлено, що відповідно до наявної у справі копії обопільно підписаного та скріпленого печатками сторін акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 14.02.2019, станом на 01.01.2018 року заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 100 000,00 грн, а станом на 14.02.2019 року заборгованість склала 130 231,90 грн.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2025 року у справі № 910/5946/25, стала практика Верховного Суду засвідчує правову позицію про те, що: акт звірки взаємних розрахунків не є майновою дією боржника, не свідчить про проведення певної господарської операції; сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами (Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/9004/13, 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 23.09.2021 у справі №910/866/20, на які посилається скаржник у касаційній скарзі).
У поданій заяві № 207 від 30.10.2020 року про усунення недоліків позовної заяви, Позивачем повідомлено, що заборгованість Відповідача перед Позивачем в розмірі 100000,00 грн, яка визначена згідно зазначеного вище акту звіряння взаємних розрахунків станом на 01.01.2018 року була погашена Відповідачем в повному обсязі шляхом оплати на розрахунковий рахунок СЛКП "Флора" платіжними дорученнями, а саме : № 174 від 23.01.2018 р. сумі 20 000,00 грн; № 204 від 25.01.2018 р. в сумі 20 000,00 грн; № 812 від 01.02.2018 р. в сумі 60 000,00 грн.
Таким чином, Позивачем повідомлено, що зобов`язання по договору № 1 купілі-продажу лісопродукції від 05.01.2017 року сторонами були виконані в повному обсязі і цей договір припинено, внаслідок чого, в подальшому, 26.01.2018 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір № 29 купівлі-продажу лісопродукції.
Слід зазначити, що у згаданому вище акті звіряння взаємних розрахунків, вказані, зокрема, платіжні доручення № 174 від 23.01.2018 р., № 204 від 25.01.2018 р., № 812 від 01.02.2018 р. (копія останнього наявна в матеріалах справи).
Поряд з цим, матеріали справи не містять заперечень Відповідача щодо погашення заборгованості в сумі 100 000,00 грн за договором № 1 купілі-продажу лісопродукції від 05.01.2017 року.
З огляду на вказане, Позивачем згідно заяви № 338 від 29.07.2022 року (вх. № 01-34/6260/22) про зменшення розміру позовних вимог, заявлено до стягнення з Відповідача 70231,90 грн - заборгованість за договором купівлі-продажу лісопродукції № 29 від 26.01.2018 року.
Згідно ч. 1 ,ч. 2 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Отже, зважаючи на викладене, предметом позову у цій справі є стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання Покупцем - ТОВ "Рітон" зобов`язань по оплаті поставленого Продавцем - СЛКП "Флора" товару (лісопродукції) згідно договору купівлі-продажу лісопродукції № 29 від 26.01.2018 року.
Як встановлено судом та повідомлено Позивачем, на виконання умов договору купівлі-продажу лісопродукції № 29 від 26.01.2018 року, СЛКП "Флора" було реалізовано Відповідачу лісопродукцію на загальну суму 1 210 537,71 грн, що підтверджується описаними вище товарно-транспортними накладними за період з 26.01.2018 р. по 03.08.2018р. (завірені копії наявні у справі).
Також, в матеріалах справи наяні завірені копії Специфікацій на відпуск лісоматеріалів необроблених до зазначених товарно-транспортних накладних за відповідний період.
Принагідно, суд звертає увагу на те, що в акті звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 14.02.2019, у графі "Дебет" зазначена тотожна сума 1 210 537,71 грн.
Водночас, у заяві № 207 від 30.10.2020 року Позивачем, серед іншого, вказано, що за товарно-транспортною накладною № P1387 від 03.08.2018 р. сума поставки складає 25000,00 грн, тоді як із змісту даної товарно-транспортної накладної вбачається, що сума поставки становить 62 691,47 грн, яка також відображена і в згаданому вище акті звіряння взаємних розрахунків.
Відтак, допущена Позивачем описка щодо суми поставки товару за товарно-транспортною накладною № P1387 від 03.08.2018 р. не впливає на загальну суму поставки в розмірі 1 210 537,71 грн.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Отже, суд надавши оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку, що Позивачем підтверджено первинними документами поставку Відповідачу лісопродукції згідно договору купівлі-продажу лісопродукції № 29 від 26.01.2018 року на загальну суму 1 210 537,71 грн.
Разом з цим, судом встановлено, що Відповідачем було частково оплачено поставлений Позивачем товар по договору купівлі-продажу лісопродукції № 29 від 26.01.2018 року в сумі 1 080 305,81 грн, що підтверджується вказаними вище платіжними дорученнями (завірені копії наявні у справі) та актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 р. по 14.02.2019 р..
Таким чином, сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за цим договором склала 130 231,90 грн (1 210 537,71 грн - 1 080 305,81 грн), що також погодженого сторонами в акті звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 р. по 14.02.2019 р..
Водночас, судом встановлено, що Відповідачем після підписання сторонами зазначеного вище акту звіряння взаємних розрахунків, були сплачені Позивачу грошові кошти в загальній сумі 60 000,00 грн, що підтверджується наявними у справі завіреними копіями платіжних дорученнь, а саме : № 2129 від 22.02.2019 року на суму 15 000,00 грн; №2402 від 11.07.2019 року на суму 25 000,00 грн; № 2495 від 19.09.2019 року на суму 20000,00 грн.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Отже, з врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за договором купівлі-продажу лісопродукції №29 від 26.01.2018 року складає в сумі 70 231,90 грн (130 231,90 грн - 60 000,00 грн), яка підтверджується наявними у справі доказами, неспростована та непогашена Відповідачем, а тому підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову, з врахуванням заяви Позивача № 338 від 29.07.2022 року (вх. № 01-34/6260/22) про зменшення розміру позовних вимог у цій справі, в повному обсязі.
Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначив про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.
Враховуючи викладене та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з мотивів наведених вище.
Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, судові витрати Позивача зі сплати судового збору в сумі 1 921,00 грн, підлягають покладенню на Відповідача згідно вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 ГПК України, суд - 

УХВАЛИВ :

1. Задоволити позов Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" про стягнення заборгованості, в межах справи № 902/538/16 про банкрутство ТОВ "Рітон", в повному обсязі.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітон" (вул. Вінницька, 49-Б, смт. Сутиски, Тиврівський р-н, Вінницька обл., 23320, код ЄДРПОУ 31836403) на користь Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" (вул. Миру, 120, м. Деражня, Деражнянський р-н, Хмельницька обл., 32200; код ЄДРПОУ 31122513) 70231,90 грн - заборгованість за договором купівлі-продажу лісопродукції № 29 від 26.01.2018 року; а також 1 921,00 грн - витрат на сплату судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
4. Копію рішення надіслати до електронних кабінетів ЄСІТС учасників справи та на відомі суду електронні адреси: Спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства "Флора" - florra@ukr.net.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 25 лютого 2026 р.

Суддя Тісецький С.С.  

Віддрук. прим.: 1 - до справи.