Справа № 159/9322/25
Провадження № 2/159/807/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участю секретаря судового засідання Сабецької К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся із позовом, в якому вказав, що 24.05.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Договір позики №4678282. 24.12.2024 за Договір факторингу №24/12/24 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило право вимоги за кредитним договором на користь позивача, тому позивач набув право вимоги до відповідача у сумі 47250,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката 10000,00 грн..
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просить його задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
У судове засідання, призначене на 08.04.2026 відповідач повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, повідомлений поштою R067116370465. 
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
За змістом частин четвертої та п`ятої ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату складання повного тексту рішення.
Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
24.05.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено Договір № 4678282 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір). На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 10000 грн, згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Умовами вказаного договору визначено, що за користування кредитом м нараховуються проценти за умовами стандартної процентної ставки, яка становить 1,5% в день та застосовується в межах всього строку кредиту , сказаному в п. 1.3 цього договору. В п.6.4. вказано, у випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Товариство має право нарахувати, а Клієнт зобов`язаний на вимогу Товариства сплатити Товариству штраф: у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 номер якої відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.
Згідно Розділу 9 вказаного договору, останній підписаний відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» (п. 9.3) та вважається укладеним з моменту його підписання елек4тронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 9.7.1).
Суд зауважує, що вказаний договір містить відомості про позичальника такі як прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, № паспорта та дату його видачі, місце реєстрації позичальника, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти.
Із змісту вказаного договору також вбачається, що останній підписаний позичальником 24.05.2024 електронним підписом 70982.
Також вказаним ідентифікатором також підписано паспорт споживчого кредиту та таблицю загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
В основі договірних відносин лежить свобода договору (ст. 6, 627 ЦК України), згідно з якою сторони вільні у виборі форми та умов правочину. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов (ст. 638 ЦК України). Для кредитного договору (ст. 1054 ЦК України) обов`язковою є письмова форма (ст. 1055 ЦК України), проте законодавство України визнає електронну форму правочину. Зокрема, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою сторін вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України; ст. 207 ЦК України).
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір — це домовленість, оформлена в електронній формі, яка прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, якщо він підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону.
Момент укладення електронного договору настає з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття (акцепт) (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Акцепт може бути наданий, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви або вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо це чітко роз`яснено. Ключовим механізмом підписання електронних правочинів є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, яку особа отримує під час реєстрації та приєднує до електронного повідомлення, що свідчить про волевиявлення на укладення договору.
Наданий кредитний договір є належним чином укладеним відповідно до чинного законодавства, оскільки містить одноразовий ідентифікатор як підтвердження акцепту. Факт ідентифікації відповідача підтверджується тим, що персональні дані боржника та реквізити його банківської картки (номер картки), що були використані для перерахування коштів, могли бути надані виключно самим боржником при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора та оформленні заявки. Це свідчить про усвідомлене волевиявлення відповідача на укладення правочину.
Водночас, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, жоден кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало їй кредит в сумі 10000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №1-2712 від 27.12.2024.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ст. 12, 81 ЦПК України).
На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що між вказаним кредитодавцем та відповідачем укладено зазначений вище договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти, і в порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала.
24.12.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір факторингу №24/12/24 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу за плату належні йому права грошової вимоги.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною часиною договору (п. 1.1 Договору).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом відступлення права вимоги на підставі правочину (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Такий правочин вчиняється у тій самій формі, що і основний договір (ст. 513 ЦК України), при цьому до нового кредитора переходять права первісного у повному обсязі та на існуючих умовах (ст. 514 ЦК України).
Різновидом такого відступлення є договір факторингу, за яким фактор передає клієнту кошти, а клієнт відступає право грошової вимоги до боржника (ст. 1077 ЦК України). Предметом факторингу може бути як наявна, так і майбутня вимога (ст. 1078 ЦК України), а клієнт за загальним правилом відповідає перед фактором за її дійсність (ст. 1081 ЦК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину: договір вважається дійсним, а набуті за ним права — обов`язковими до реалізації, доки його недійсність не буде встановлена законом або судом.
Факт набуття позивачем статусу нового кредитора підтверджується належними доказами: договором факторингу №24/12/24 від 24.12.2024, актом прийому-передачі Реєстру боржників та витягом з нього. Згідно з цими документами до ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача 1977 за договором у загальному розмірі 47250,00 грн. (10000 грн. — основний борг, 32250 грн. — відсотки, 5000 грн штраф), що стверджується доданим витягом з реєстру боржників. Належне виконання умов договору з боку фактора додатково підтверджується відповідною платіжною інструкцією.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач у встановленому законом порядку набув статусу нового кредитора у спірних правовідносинах. На підставі ст. 514 ЦК України до позивача перейшли всі права та обов`язки первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення права вимоги. Таким чином, позивач є належним стягувачем та наділений повним обсягом матеріальних прав щодо вимоги виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до ст. 1054, 1056-1 ЦК України, право кредитора на одержання від позичальника процентів від суми кредиту є невід`ємною частиною кредитного договору, а їх розмір та порядок нарахування встановлюються договором. Судом встановлено, що п. 1.4.1. Договору від 24.05.2024 сторони погодили стандартну процентну ставку у розмірі 1,5% на день. 
Правомірність нарахування процентів підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунками заборгованості: первісним кредитором (ТОВ «Лінеура Україна») за період з 24.05.2024 до 24.12.2024 у розмірі 47250,00 грн. Нарахування здійснені в межах погодженого сторонами строку кредитування на суму основного боргу 10000.00 грн.
Суд, дослідивши надані розрахунки заборгованості, не встановив у них суперечностей. Вказані розрахунки є належними, допустимими та достатніми доказами, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог. Оскільки відповідачем дані розрахунки не спростовані, доказів іншого розміру заборгованості або її погашення не надано, суд приймає їх як основу для задоволення позову.
Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України, договір є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання. Оскільки відповідач не лише отримала кредитні кошти, а й здійснювала їх часткове погашення, вона підтвердила своє волевиявлення та погодилася з умовами договору (ст. 204 ЦК України). За змістом ст. 526, 1049 та 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строки та на умовах, визначених правочином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (ст. 610 ЦК України). При цьому закон встановлює, що суб`єктивна неможливість виконання боржником своїх зобов`язань не звільняє його від обов`язку повернути заборгованість та не нівелює обов`язковість умов договору. Наявність у матеріалах справи договору, розрахунків заборгованості та доказів перерахунку коштів у сукупності підтверджують правомірність вимог позивача та факт існування договірних відносин.
Враховуючи, що позивачем надано достатній комплекс належних і допустимих доказів, а відповідачем не надано жодних заперечень чи доказів на спростування доводів позивача, суд визнає вимоги щодо стягнення заборгованості обґрунтованими вважає доведеним, що розмір заборгованості за договором №4678282 від 24.05.2024 становить 47250,00 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту – 10000,00 грн., заборгованості за процентами – 32250,00 грн., штраф 5000 грн..
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп., сплата позивачем якого стверджується платіжною інструкцією, яка додана до матеріалів справи.
Вирішуючи питання стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн., суд зазначає про таке.
Згідно зі ст. 133, 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою судових витрат і підлягають розподілу за результатами розгляду справи. Їхній розмір визначається на підставі договору про надання правничої допомоги та детального опису виконаних робіт (наданих послуг).
Відповідно до сталої правової позиції Великої Палати Верховного Суду (справа №826/1216/16) та актуальної практики Верховного Суду від 15.01.2025 (справа №386/136/21), склад та розмір витрат на правову допомогу є предметом доказування. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані: договір, акт виконаних робіт (наданих послуг) та належним чином оформлені платіжні документи (платіжні інструкції, квитанції тощо).
Суд зазначає, що відсутність документального підтвердження фактичного обсягу послуг або розрахунку витрат є підставою для відмови у їх відшкодуванні. У даній справі витрати мають бути доведеними, співмірними зі складністю справи та фактично понесеними стороною.
У свою чергу, при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд керується принципами диспозитивності та змагальності сторін. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Обов`язок доведення неспівмірності заявлених витрат, їхньої нерозумності або необґрунтованості покладається виключно на іншу сторону (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, суд має надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона висунула конкретні заперечення.
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) акт приймання-передачі наданих послуг №116 від 04.11.2025; 2) детальний опис робіт 3) договір про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02.08.2024.
У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Руденко К.В. у справі щодо стягнення заборгованості із відповідача суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги, її обсягу та вартості.
Такими чином, вартість наданих правових послуг в розмірі 10000 грн. відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а відповідно такі витрати в означеному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.12,13,19, 81, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ««Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором в розмірі 47250,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвокатом 10000,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 08.04.2026.
Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», адреса: м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 4, 03124, ЄДРПОУ 41915308.
Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 

Головуючий:	О. Г. ШИШИЛІН