ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 2а/0470/12544/11	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року (суддя Кальник В.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні ді,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011, з урахуванням ухвали від 12.11.2018, адміністративний позов було задоволено частково. Визнано нечинним рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 16.12.1994 № 977 в частині встановлення розміру земельних ділянок за адресами АДРЕСА_1 в розмірі 257 кв.м. та АДРЕСА_2 в розмірі 267 кв.м. Визнано нечинним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.1998 № 343 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0613 га по АДРЕСА_2 (п. 82 додатку до Рішення від 19.02.1998 № 343). Зобов`язано Дніпропетровську міську раду внести зміни до п. 1 Додатку до Рішення від 31.03.2004 № 47/16, визначивши площу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , що передається у приватну власність ОСОБА_1 , у розмірі 697 кв.м.
В решті позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 апеляційну скаргу Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2011 у справі № 2а/0470/12544/11 було повернуто заявнику.
Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 у справі №2а/0470/12544/11 набрала законної сили 17.05.2017.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 виправлено описки у всьому тексті постанови суду від 08.12.2011 по справі № 2а/0470/12544/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідача 1: Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, Відповідача 2: Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Відповідача 3: Дніпропетровської міської ради, Відповідача 4: Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, зазначивши вірний та правильний номер рішення Дніпропетровської міської ради від 31.03.2004 - № 47/16, замість - № 47/17.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №2а/0470/12544/11 задоволено та зобов`язано Дніпропетровську міську раду, протягом 30 днів з моменту отримання копії ухвали, подати звіт про виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 у справі №2а/0470/12544/11.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 в задоволенні клопотання відповідача про прийняття звіту Дніпропетровської міської ради про виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 по справі № 2а/0470/12544/11 відмовлено.
Встановлено Дніпропетровській міській раді новий строк для надання звіту про виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 по справі № 2а/0470/12544/11 та зобов`язано Дніпропетровську міську раду подати звіт до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 по справі № 2а/0470/12544/11 у строк, що не перевищує шісдесяти днів з дня отримання даної ухвали.
Не погодившись з ухвалою від 29.08.2025, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу.
05.11.2025 до суду від Дніпропетровської міської ради надійшла заява, в якій заявник просить роз`яснити постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 у справі № 2а/0470/12544/11 шляхом зазначення інформації про земельні ділянки, за рахунок яких необхідно збільшити площу виділеної ОСОБА_1 земельної ділянки з 267 кв. м до 697 кв. м, а також роз`яснити процедуру встановлення меж земельної ділянки зі збільшеною площею з урахуванням вимог ст. 118 Земельного кодексу України та встановленої процедури.
Заява обґрунтована тим, що судом зобов`язано Дніпровську міську раду внести зміни до п. 1 Додатку до Рішення від 31.03.2004 № 47/16, визначивши площу земельної ділянки за адресою вул. Рибінська, 9а у м Дніпропетровську, що передається у приватну власність ОСОБА_1 , у розмірі 697 кв.м. Разом із цим, із резолютивної частини рішення є незрозумілим, за рахунок яких земель необхідно збільшити площу наданої земельної ділянки з 267 кв.м до 697 кв.м, незрозуміло якими мають бути межі виділеної ділянки зі збільшеною площею, а також є незрозумілим яким чином можливо виділити земельну ділянку з новою площею ігноруючи вимоги та процедуру, визначену в Земельному кодексі України. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року в задоволенні заяви Дніпропетровської міської ради про роз`яснення постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 по справі №2а/0470/12544/11 відмовлено.
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить оскаржену ухвалу скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про роз`яснення судового рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржника посилається на те, що у заяві про роз`яснення судового рішення міська рада звернула увагу на незрозумілість постанови, що ускладнює її виконання, а саме: відсутність визначення джерела збільшення площі: Резолютивна частина не містить інформації про те, за рахунок яких саме земельних ділянок необхідно збільшити площу виділеної ділянки з 257 кв.м. до 697 кв.м. (різниця у 440 кв.м.). Неможливість встановлення меж: Відсутність зазначення джерела збільшення площі та меж нової ділянки унеможливлює її формування. Конфлікт із Земельним кодексом України (ЗКУ): Визначена ЗК України процедура передачі земельної ділянки у власність передбачає затвердження органом місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (технічну документацію), яка визначає площу, місце розташування та установлені межі ділянки. Зобов`язання лише «внести зміни до п. 1 Додатку» без вирішення питання про формування ділянки (визначення меж, розроблення документації) фактично унеможливлює законне виконання судового рішення з дотриманням вимог ст. 118 ЗКУ. Суд помилково визнав, що Рада просить роз`яснити лише «порядок виконання». Насправді, міська рада просила роз`яснити складову змісту самого рішення — а саме, джерело землі для збільшення площі, що є критично важливим для розуміння предмету змін та відповідності вимогам ЗКУ. Відсутність цієї інформації є ознакою неясності резолютивної частини, що ускладнює його реалізацію і може призвести до неправильного виконання.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України. 
Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У постанові від 21 березня 2019 року у справі № 807/1689/14 Верховний Суд вказав, що зміст ухвалених судових рішень повинен відповідати приписам КАС України. Рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким, обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності.
Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.
Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту. Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
У разі, коли судове рішення не відповідає вказаним критеріям, останнє підлягає роз`ясненню судом, який ухвалив вказане судове рішення за заявою учасника справи.
Критерії прийняття до розгляду, а також особливості розгляду судами заяв роз`яснення судових рішень встановлені статтею 254 КАС України.
Згідно з положеннями вказаної статті, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Верховним Судом у постанові від 13 вересня 2019 року у справі №816/1512/15 зазначено, що роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Зокрема, це стосується недотримання вимоги ясності, визначеності судового рішення, яка означає, що судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час виконання рішення. Підставою для подання заяви про роз`яснення рішення, є його незрозумілість. 
Таким чином, у заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме у рішенні є незрозумілим, в чому полягає неясність рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання. 
Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 22а-11177/08 також вказав, що фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в постановлене рішення.
Системне тлумачення вищевказаних положень процесуального закону дозволяє дійти висновку, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні відповідної неясності і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.
Подібні висновки також були неодноразово висловлені Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 13 липня 2016 року у справі № №21-6440іп15, від 12 липня 2017 року у справі № 802/1028/13-а, а також у постановах Верховного Суду від 26 січня 2018 року у справі №138/815/17, від 16 липня 2020 року у справі №619/3407/16-а, від 30 грудня 2020 року у справі №766/9580/17, від 26 травня 2022 року у справі №620/1269/20.
В обґрунтування заяви зазначено, що судом зобов`язано Дніпровську міську раду внести зміни до п. 1 Додатку до Рішення від 31.03.2004 року № 47/16, визначивши площу земельної ділянки за адресою вул. Рибінська, 9а у м Дніпропетровську, що передається у приватну власність ОСОБА_1 , у розмірі 697 кв.м. Разом із цим, із резолютивної частини рішення є незрозумілим, за рахунок яких земель необхідно збільшити площу наданої земельної ділянки з 267 кв.м до 697 кв.м, незрозуміло якими мають бути межі виділеної ділянки зі збільшеною площею, а також є незрозумілим яким чином можливо виділити земельну ділянку з новою площею ігноруючи вимоги та процедуру, визначену в Земельному кодексі України.
Проаналізувавши постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 у взаємозв`язку з мотивами поданої відповідачем заяви про її роз`яснення, колегія суддів доходить висновку, що доводи не стосуються питання незрозумілості/нечіткості цієї постанови суду, суть поданої заяви не зводиться до незрозумілості змісту судового рішення, натомість зводиться до необхідності вказати Дніпровській міській раді, які дії необхідно вжити задля повного вирішення питань, що пов`язані з даним судовим спором з метою поновлення прав позивача.
На цій підставі колегія суддів зауважує, що роз`яснення порядку та способу виконання рішення суду, шляхом використання механізму, визначеного статтею 254 КАС України, не допускається. 
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 814/907/16, від 01 вересня 2020 року у справі № 806/984/18, від 20 грудня 2023 року у справі № 400/2839/22.
Доводи, на яких ґрунтується, подана відповідачем, заява про роз`яснення судового рішення, на переконання суду, є фактично зверненням до суду за вирішенням процесуальних питань, що пов`язані із виконанням судового рішення, наданням правових порад щодо дій заявника після ухвалення судового рішення, що з огляду на викладене вище, не відповідає меті роз`яснення, а отже у межах процедури роз`яснення судового рішення є неможливим.
Водночас, роз`яснюючи рішення не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно зазначено судом першої інстанції, заяву відповідача щодо роз`яснення рішення суду обґрунтовано невизначеністю способу та порядку виконання даного рішення. Заявник фактично просить роз`яснити не рішення суду, а порядок його виконання.
Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством передбачено механізм надання роз`яснення змісту судового рішення, а не роз`яснення порядку виконання судового рішення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 16 серпня 2023 року у справі №382/904/17.
Колегія суддів наголошує, що механізм роз`яснення судового рішення, визначений статтею 254 КАС України, не допускає тлумачення судом норм процесуального права, а натомість, передбачає уточнення змісту судового рішення, зокрема, у спосіб зміни формулювання викладення відповідної частини судового рішення на більш чітке та зрозуміле, уточнення окремих положень судового рішення, які є нечіткими або допускають неоднозначність їх тлумачення, пояснення застосованих судом термінів або понять. Однак, за будь-яких умов, не допускається зміна змісту судового рішення шляхом його звуження або розширення.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 460/9602/20.
При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.
Згідно з висновками, що сформульовані у рішенні ЄСПЛv. The Republic of Moldova (No. 2) (заява № 49016/10), Суд зобов`язаний не допускати порушення принципу правової визначеності під час розгляду заяви про роз`яснення судового рішення. У цій справі ЄСПЛ вказав, що роз`яснення рішення, яке в результаті фактично змінює спосіб його виконання, виходить за межі звичайного тлумачення чи виправлення канцелярських або судових помилок, що має наслідки, несумісні з принципом юридичної визначеності, гарантовані статтею 6 Конвенції.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що із поданої заяви слідує, що порушені заявником питання стосуються роз`яснення порядку та способу виконання рішення, а тому до них не може бути застосовано механізм, визначений статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Порушені відповідачем питання щодо порядку і способу виконання судового рішення лежить в площині власних владно-управлінських повноважень суб`єкта публічного права.
Колегія суддів зауважує, що резолютивна частина постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 по справі №2а/0470/12544/11 є чіткою і зрозумілою: терміни, вжиті у ній, відповідають тому змістові, що вони мають згідно з законодавством України; ці терміни чітко співвідносяться із поняттями, які вони означають; така не містить положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в задоволенні заяви Дніпропетровської міської ради про роз`яснення постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011по справі №2а/0470/12544/11 слід відмовити.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2011по справі №2а/0470/12544/11, правильно застосував положення ч. 1 ст. 254 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи апеляційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 254, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко