Дата документу 27.03.2026 Справа № 336/12386/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/12386/24 Головуючий у 1-й інстанції: Савеленко О.А. 
Провадження № 22-ц/807/59/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Дашко В.М. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.06.2008, якою приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на дату підписання, та розміщена на сайті банку. Укладений договір відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання. 
Згодом відповідач підписав анкету-заяву № б/н від 23.07.2010, якою приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 55 000 грн. Відповідач користувався картковим рахунком, використовував кредитні кошти, частково сплачував заборгованість, тобто, в розумінні ч. 2 ст. 642 ЦК України прийняв пропозицію. 
Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримано наступні картки типу Універсальна Gold, строк дії до 06/17 та 04/21. В процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки на 40,8% річних. 
Відповідачу завжди були доступні у вільному доступі на сайті банку і в додатку Приват 24 умови обслуговування кредитних карток. Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків. 
В процесі користування рахунком 18.03.2021 відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову картку № 4149629316943505, строк дії 06/24, Універсальна Gold, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитом, що засвідчено підписом відповідача через планшет. 
Починаючи з 18.03.2021 відсотки нараховувались відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3 в розмірі 40,8%. У зв`язку із введенням воєнного стану з березня 2022 року розмір відсоткової ставки - 0%. 
Укладений між сторонами договір є змішаним, який містить умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). 
В порушення умов договору та ст.ст. 509, 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання не виконав, не надав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом вимагати виконання боргових зобов`язань. 
Станом на 22.09.2024, з урахуванням внесених коштів, у відповідача, який не виконує своїх зобов`язань за договором, утворилась заборгованість за тілом кредиту у сумі 48 538,63 гривень, за простроченими відсотками – 11 442,81 гривень, тобто, у загальній сумі 59 981,44 гривень. 
Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи, що відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного між сторонами, який не розірваний, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.07.2010 року у розмірі 59 981,44 грн., яка складається з: 48 538,63 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 442,81 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2025 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.07.2010 станом на 22.09.2024 за тілом кредиту в розмірі 48 538 гривень 63 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1 962 гривні 14 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Мельникова Я.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 11 442,81 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем надано до суду копії Заяв про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 23.07.2010 та від 18.03.2021 року, в яких зазначено: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. 
Також з копії заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що “Діючи на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 ЦК України, підписанням цієї Заяви приєднується до розділу “Загальні положення”, підрозділів “Кредитні картки”, “Поточні рахунки”, “Використання картки”, “Віддалені канали обслуговування”, “Оплата частинами та Миттєва розстрочка”, “Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ “ПриватБанк” (далі - “Умови та Правила”), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка (далі - Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.” В зазначеній Заяві, особисто підписаній відповідачем, передбачені основні умови кредитування. 
Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 18.03.2021 р. відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 40,8% . При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 11 442,81 грн. 
Отже, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, а тому, на думку представника скаржника, підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом відсутні. 
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, судом першої інстанції зроблено висновок, що позивачем не надано доказів того, що відповідача ознайомлено з істотними умовами договору. Проте, зазначене спростовується наданою позивачем Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 18.03.2021 р., підписаною особисто відповідачем. Доказів на спростування вищевказаної обставини відповідачем суду не надано.
Отже, рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів у розмірі 11 442,81 грн, в іншій частині, а саме, в частині задоволених вимог про стягнення тіла кредиту, рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів у розмірі 11 442,81 грн.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
За нормами ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вказаним вимогам не відповідає.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в належний спосіб згідно з умовами договору процентну ставку, яка, вочевидь (відповідно до розміру заявленої вимоги про стягнення прострочених відсотків), не відповідає й нормі ст. 625 ЦК України, внаслідок чого у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками необхідно відмовити.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За приписами ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Матеріалами справи підтверджено, що 24.06.2008 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою б/н про видачу кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості, що підтверджується його підписом на заяві. Згідно вказаної заяви відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» «30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 3 600,00 грн. (т. 1, а.с. 144-145). Отже, між сторонами по справі відповідно до заяви від 24.06.2008 укладено договір про надання банківських послуг, за змістом якого клієнтом банку засвідчено згоду із тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, Правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. 
Також, 23.07.2010 (т. 1, а.с. 146-147)та 18.03.2021 (т. 1, а.с. 148-167) відповідачем підписано анкету-заяву та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 
На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшувався.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача. 
На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 55 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку. 
Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії - 06/14, тип Універсальна. 
Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступні картки: 1) Кредитна картка номер НОМЕР_2 , строк дії - 06/17, тип - Універсальна GOLD; 2) Кредитна картка номер -5168742202205732, строк дії - 04/21, тип - Універсальна GOLD. 
У процесі користування рахунком 18.03.2021 р. відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер НОМЕР_3 , строк дії - 06/24, тип - Універсальна GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Починаючи з 18.03.2021 р. відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме, згідно п. 1.3. у розмірі 40,8%. 
Відповідно до наданих Банком розрахунків у ОСОБА_1 , у зв`язку з неналежним виконанням умов договору станом на 22.09.2024 року виникла заборгованість за кредитним договором б/н від 23.07.2010 року в розмірі 59 981,44 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 48 538,63 грн., заборгованість за простроченими відсотками – 11 442,81 грн.
З розрахунків заборгованості та виписки за договором № б/н за період 25.06.2008 - 24.09.2024 вбачається, що відповідач постійно користувався кредитною карткою, використовував кредитний ліміт, здійснював погашення кредиту та відсотків.
Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий.
За приписами частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.
Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність укладеного між сторонами кредитного договору.
Проте, поза увагою суду залишився той факт, що до позовної заяви позивач долучив заяву б/н від 24.06.2008 року, яка підписана відповідачем та містить умови щодо узгодженої відсоткової ставки за користування кредитними коштами в розмірі 3 % на місяць. Таким чином, у заяві б/н від 24.06.2008 року визначено сталий розмір процентної ставки за користування кредитом, що становить 3% на місяць, тобто 36% річних, відтак колегія суддів вважає, що сторони погодили умови кредитного договору в частині визначення розміру процентів за користування кредитом, про що позичальник підтвердив власним підписом.
Крім того, далі у процесі користування рахунком 18.03.2021 р. відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер НОМЕР_3 , строк дії - 06/24, тип - Універсальна GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. При цьому, на момент підписання зазначеної Заяви відповідач мав заборгованість, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Починаючи з 18.03.2021 р. відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме, згідно п. 1.3. у розмірі 40,8%. 
Отже, встановлені обставини спростовують висновок суду першої інстанції щодо відсутності умов договору щодо процентної ставки.
Згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком, який відповідає умовам кредитування, визначеним у вищевказаних заявах, заборгованість відповідача за кредитним договором від № б/н від 23.07.2010 року становить 59 981,44 грн., та складається з: заборгованості за тілом кредиту – 48 538,63 грн., заборгованість за простроченими відсотками – 11 442,81 грн.
Таким чином, Банком нараховано відсотків у розмірі 11 442,81 грн за погодженою процентною ставкою.
Враховуючи, що сторони погодили процентну ставку за користування кредитом, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 11 442,81 грн є обґрунтованими.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 11 442,81 грн відповідно до погодженого сторонами розміру відсоткової ставки.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.
Щодо судових витрат у вигляді сплати судового збору.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем у даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн. (т. 1, а.с. 15), при поданні апеляційної скарги - в розмірі 3 633,60 грн. (т. 2, а.с. 12, 26), а всього - 6 056,00 грн.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 6 056,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2025 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 11 442 (одинадцять тисяч чотириста сорок дві) грн81 коп.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп.
В іншій частини рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 27 березня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова 

Судді: М.С. Гончар 

Е.А. Онищенко