печерський районний суд міста києва

Справа № 757/21053/25-ц 
пр. № 2-3731/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

УСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі.
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з майнового поручителя ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 заборгованість ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за договором позики від 12.06.2020 року в розмірі 5 188 884,81 грн., з яких 3 455 253,70 грн. - заборгованість з повернення позики, 1 733 631,11 грн. - відсотки за користування позикою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_2 , загальної площею 32,7 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В обґрунтування позову вказано наступне.
12.06.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики.
Згідно умов договору позики ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 у власність грошові кошті в сумі 2 206 511 (два мільйони двісті шість тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 00 копійок, що станом на дату укладання Договору було еквівалентно 82 366 (вісімдесят дві тисячі триста шістдесят шість) доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання Договору, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути отримані кошти до 20 листопада 2020 року включно.
ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 порушив умови Договору та не повернув суму позики у встановлений строк.
03 грудня 2024 року Печерським районним судом м. Києва за результатами розгляду справи № 757/40017/23-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено та присуджено до стягнення заборгованість за договором позики в розмірі 3 171 091,00 грн., 1 733 631,11 грн. відсотки за користування позикою, що разом складає 4 904 722,11 грн. та судові витрати в розмірі 13 420,00 грн. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за Договором позики, 12 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3294.
Згідно з умовами Договору іпотеки, в іпотеку Позивачу передано квартиру АДРЕСА_2 , квартира має загальну площу 32,7 кв.м. та житлову площу 17,6 кв.м. та належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І., 28 лютого 2000 року, реєстровий номер № 1064. 
Право власності на зазначену вище квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 липня 2014 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23840847, номер запису про право власності № 6227762, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 399802180000.
Відповідач та третя особа своїми правами на подачу відзиву на позовну заяву та пояснень по суті справи, не скористалися.
ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.
05 травня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 09 травня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
30 травня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи.
03 червня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
23 жовтня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання представник позивача адвокат Шалашова В.І. не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримувала, просила їх задовольнити.
Відповідач не з`явилася у судове засідання, про яке повідомлялася належним чином, своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
Третя особа в засідання не з`явилася, своїм правом на подачу пояснень не скористалася.
На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
12 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики. Згідно з умовами договору позики ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 у власність грошові кошті в сумі 2 206 511 (два мільйони двісті шість тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 00 копійок, що станом на дату укладання Договору було еквівалентно 82 366 (вісімдесят дві тисячі триста шістдесят шість) доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання Договору, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути отримані кошти до 20 листопада 2020 року включно.
У встановлені Договором позики строки ОСОБА_3 не повернув суму позики чим порушив взяті на себе зобов`язання. 
У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за Договором позики від 12.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за Договором позики від 12.06.2020 року.
03 грудня 2024 року Печерським районним судом м. Києва за результатами розгляду справи № 757/40017/23-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено та присуджено до стягнення заборгованість за договором позики в розмірі 3 171 091,00 грн., 1 733 631,11 грн. відсотки за користування позикою, що разом складає 4 904 722,11 грн. та судові витрати в розмірі 13 420,00 грн. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за Договором позики, 12 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3294.
У подальшому, у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за Договором позики від 12.06.2020 року ОСОБА_1 , в порядку ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом про звернення стягнення на предметом іпотеки за Договорами іпотеки від 12.06.2020 року.
Згідно з умовами Договору іпотеки, в іпотеку Позивачу передано квартиру АДРЕСА_2 , квартира має загальну площу 32,7 кв.м. та житлову площу 17,6 кв.м. та належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І., 28 лютого 2000 року, реєстровий номер № 1064. 
Право власності на зазначену вище квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 липня 2014 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23840847, номер запису про право власності № 6227762, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 399802180000.
Також, положеннями п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватись шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в Договорі іпотеки. Визначений в Договорі іпотеки спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Позичена сума грошей за Договором позики від 12.06.2020 року позикодавцю ОСОБА_1 не повернута, заборгованість складає 4 904 722,11 грн.
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.
Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України.
Судом встановлено, що 12 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 грошові в розмірі 2 206 511 (два мільйони двісті шість тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 00 копійок, що станом на дату укладання Договору позики було еквівалентно 82 366 (вісімдесят дві тисячі триста шістдесят шість) доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання Договору позики, п. 1 Договору позики, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути отримані кошти до 20 листопада 2020 року включно.
Відповідно до пункту 4.1 договору позики, своїм підписом під цим договором позичальник ( ОСОБА_3 ) підтверджує факт отримання ним грошових коштів від позикодавця ( ОСОБА_1 ) в сумі 2 206 511 (два мільйони двісті шість тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 00 копійок, що станом на дату укладання Договору позики було еквівалентно 82 366 (вісімдесят дві тисячі триста шістдесят шість) доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання Договору позики.
В пункті 15 договору позики зазначено, що сторонам відомі та зрозумілі умови позики, про чинність правочину, порядок укладання договору позики та його правові наслідки, у тому числі (але не обмежуючись) зміст ст.ст. 533, 625, 1046-1052 ЦК України, ст.ст. 57, 59, 64, 65, 74 СК України.
Згідно з п. 2.2 договору позики, позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. цього Договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики.
Пунктом 2.4 договору позики встановлено, що про кожен факт повернення позики або її частини в готівковій формі позикодавець або уповноважена ним особа надає позичальнику власноручно підписану ним розписку про отримання грошових коштів.
Відповідно до п. 2.6 договору позики, позика повертається частинами в наступному порядку:
а) в строк до 20.06.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 196 (одна тисяча сто дев`яносто шість) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору;
б) в строк до 20.07.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 804 (одна тисяча вісімсот чотири) долари США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору;
в) в строк до 20.08.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 804 (одна тисяча вісімсот чотири) долари США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору;
г) в строк до 20.09.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 804 (одна тисяча вісімсот чотири) долари США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору;
д) в строк до 20.10.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 804 (одна тисяча вісімсот чотири) долари США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору;
е) в строк до 20.11.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 73 954 (сімдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) долари США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору;
У строки, що встановлені договором позики відповідач суму позики позивачу не повернув.
Договір позики позичальник не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України).
За положеннями ст. 525, 526 ЦЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Також, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Частиною 2 ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позичальник порушив умови Договору позики та не повернув суму позики в повному обсязі у встановлений строк.
03 грудня 2024 року Печерським районним судом м. Києва за результатами розгляду справи № 757/40017/23-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено та присуджено до стягнення заборгованість за договором позики в розмірі 3 171 091,00 грн., 1 733 631,11 грн. відсотки за користування позикою, що разом складає 4 904 722,11 грн. та судові витрати в розмірі 13 420,00 грн. 
Сума неповернутої позики станом на дату подання позову (19.02.2025 року) становить 3 455 253,70 грн., що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками (41,95 грн. за 1 дол. США) еквівалентно 82 366,00 доларів США.
Положеннями ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц вказав: «Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18».
Оскільки у Договорі позики не зазначені проценти та не вказано, що він безпроцентний, а предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні, Позивач має право та підстави нарахувати проценти за Договором позики за період його дії в межах строку, встановленого для повернення позики.
Розмір відсотків встановлений та присуджений до стягнення рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/40017/23-ц та становить 1 733 631,11 грн. (один мільйон сімсот тридцять три тисячі шістсот тридцять одна гривня 11коп.), 
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за Договором позики від 12.06.2020 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3294.
Згідно з умовами Договору іпотеки, в іпотеку Позивачу передано квартиру АДРЕСА_2 , квартира має загальну площу 32,7 кв.м. та житлову площу 17,6 кв.м. та належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І., 28 лютого 2000 року, реєстровий номер № 1064. 
Право власності на зазначену вище квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 липня 2014 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23840847, номер запису про право власності № 6227762, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 399802180000.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом (ст.525 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 ЦК України)
Згідно із ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).
Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За приписами ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (за ст.3 Закону України «Про іпотеку»).
Статтею 7 цього Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Приписами статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлене наступне:
- у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки , якщо інше не передбачено законом;
- право іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання зобов`язання у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи, якщо іпотекодержатель та правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше; 
- звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя;
- звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду.
Згідно з ст.35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
Положеннями ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Главою 5 ЦПК України визначені основні положення про докази, доказування. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За правилами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 4 ст. 81 ЦПК України визначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики від 12.06.2020 року, виконання яких забезпечене Договором іпотеки від 12.06.2020 року, іпотека за яким є діючою, у суду є всі законні підстави для задоволення позову.
V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.
Таким чином, судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 530, 546, 550, 551, 572, 575, 589, 610, 611, 625, 629, 1048, 1049, 1050,1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 12.06.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3294 - квартиру АДРЕСА_2 (колишня вулиця Січневого повстання, що належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 , за договором позики від 12.06.2020 року у розмірі 5 188 884,81 грн., з яких 3 455 253,70 грн. - заборгованість з повернення позики, 1 733 631,11 грн. - відсотки за користування позикою, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_2 , загальної площею 32,7 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І. В. Литвинова