УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/4542/19 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.
за участю секретаря Лугини О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/4542/19 за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Лєдньова Д. М.,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою, в якій зазначив, що 23.04.2019 року Богунським районним судом м. Житомира виданий судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з постановою старшого державного виконавця Богунського ДВС міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області від 26.04.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання відповідного судового рішення. 
Відповідно до довідки - розрахунку від 18.03.2025 року у нього відсутня заборгованість за аліментами.
Вказав, що починаючи з січня 2024 року та на час звернення із заявою дитина фактично проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 .
Мати дитини - ОСОБА_3 , за відповідною адресою не проживає з січня 2024 року. Фактичне місце проживання сина добровільно погоджено між сторонами.
Таким чином, просив суд визнати судовий наказ № 295/4542/19 таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено. 
В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити у цій справі нову ухвалу, якою задовольнити заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. 
Зокрема, зазначає, що не був повідомлений про судове засідання та не зміг забезпечити явку свідків, про виклик яких заявляв у поданій заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, судом не було враховано того факту, що він самостійно, починаючи з січня 2024 року та по теперішній час, виховує та утримує дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
За даною адресою дитина зареєстрована з народження, а саме з 2010 року, що підтверджується довідкою ОСББ «Фортуна 31» за Вих. №1/4 від 19.02.2025.
Зауважив, що шлюб між ним та ОСОБА_3 розірваний та з 2019 року з нього стягуються аліменти, проте до січня 2024 року вони проживали всі разом за його адресою.
Колишня дружина - ОСОБА_3 , не проживає за цією адресою ще з січня 2024 року та по теперішній час, про що було складено акт № 4 від 06.03.2025, який затверджено Головою правління ОСББ «Фортуна 31».
Оскільки син проживає з ним, він несе всю відповідальність за життя та утримання дитини. Отже, він як батько виконує свої батьківські обов`язки щодо забезпечення сина ОСОБА_2 всім необхідним для задоволення життєво необхідних потреб дитини, а також для розвитку та навчання сина.
Тому вважає, що факт проживання дитини разом із ним свідчить про те, що обов`язок зі сплати аліментів припинився ще з січня 2024 року, що підтверджується актом №4, в якому зазначається, що дружина не проживала з сином з 2024 року.
Стверджує, що він як боржник має офіційне місце роботи, та з його заробітної плати, починаючи з 25.03.2019 року та по даний час, щомісячно вираховуються аліменти на  утримання його неповнолітнього сина, який проживає з ним та перебуває на повному його утриманні.
Згідно з довідкою-розрахунком від 18.03.2025 № 25521 заборгованість за аліментами у нього відсутня.
Таким чином, вважає, що з січня 2024 року у нього відсутній обов`язок боржника за даним виконавчим документом, оскільки дитина проживає з ним. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Згідно з приписами статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
За змістом пунктів 4, 5 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
У судовому наказі зазначаються, зокрема, повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини 1 статті 168 ЦК України).
Відповідно до положень частин 1, 7 статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відтак ЦПК України не передбачає можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на дитину, відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу. У випадку ж незгоди, боржник вправі захистити своє право шляхом подання позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (ч.7 ст.170 ЦПК України).
Тобто у випадку наявності спору стосовно питання утримання дітей такий розглядається у позовному провадженні, а не шляхом подання заяви про скасування судового наказу.
Окрім наведеного, згідно зі ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.
Також, відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.
Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можливо, якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково (у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин).
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових відносяться: припинення зобов`язання внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язання переданням відступного, зарахуванням за домовленістю сторін, прощення боргу.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню), у випадку зміни чи скасування рішення у апеляційному чи касаційному порядку, або у зв`язку з нововиявленими обставинами; виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; помилкова видача виконавчого листа, якщо після видачі такого листа у справі рішення суду було скасоване; видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Як вбачається із матеріалів справи та після перевірки доводів заявника, колегією суддів не встановлено жодної із матеріально-правових чи процесуально-правових підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, відповідно до положень статті 432 ЦПК України, доводи заявника не свідчать про наявність обставин, які можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки за своїм змістом вони зводяться до заперечення правомірності видачі судового наказу про стягнення аліментів, а не до встановлення підстав, передбачених процесуальним законом.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. 
Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.
Також, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Отже, у разі виникнення або зміни обставин, які мають істотне значення, платник аліментів має право в установленому законом порядку, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним позовом, порушити питання про звільнення від обов`язку зі сплати аліментів або зміну їх розміру.
У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №186/126/21 (провадження № 61-1949св23) зазначено, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Отже, саме зміна чи поява обставин, що мають істотне значення, може бути підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від їх сплати.
Водночас ОСОБА_1 з відповідним позовом до суду не звертався, натомість подав заяву про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні його заяви.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2025 року,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку. 

Головуюча Судді: