Справа №751/106/25
Провадження №2/751/45/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого - судді Діденко А. О. 
секретаря судового засідання Рак Я.М. 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

представник позивача – ОСОБА_3 
представник відповідача – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

Встановив:

І. Виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить, з останнім урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:
- визнати житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 81,2 кв.м., земельну ділянку кадастровий номер 7425587400:01:000:0132, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2148 (2005), причіп ОДІСЕЙ 5,0 (2008) спільним сумісним майном ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
- збільшити розмір частки житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 81,2 кв.м. та частки на земельну ділянку кадастровий номер 7425587400:01:000:0132, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 1/2 до 2/3 та: визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 81,2 кв.м.; 
- визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 2/3 частини земельної ділянки кадастровий номер 7425587400:01:000:0132, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ; 
- визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 23/50 частини квартири АДРЕСА_3 ; 
- стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошову компенсацію за 23/50 частки вартості квартири АДРЕСА_3 в розмірі 523 585,76 грн; грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2148 (2005) в розмірі 91572,50 грн; грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості причіпа ОДІСЕЙ 5,0 (2008) в розмірі 15000,00 грн., а всього – 630 158,26 грн.; 
- стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір в розмірі 9 966, 37 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що08 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2022 року розірвано, що підтверджується відповідною копією судового рішення. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо.
Від шлюбу мають неповнолітнього сина — ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2022 року з Відповідача на користь Позивача стягнуто аліменти на утримання дитини.
У період шлюбу за спільні кошти подружжям було набуте майно, а саме: квартира АДРЕСА_4 ; причіп ОДИСЕЙ 5,0 (2008 року випуску), № шасі: НОМЕР_3 ; транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2005 року випуску, № кузова: НОМЕР_4 ; а також житловий будинок загальною площею 81,2 кв.м., розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,2472 га (кадастровий номер: 7425587400:01:000:0132), цільове призначення — для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене майно зареєстроване на ім`я Відповідача.
16 березня 2021 року Відповідач уклав договір №122 про сплату внесків в ОК «ЖБК «МАСАНИ 2», відповідно до якого кооператив зобов`язався організувати будівництво багатоповерхового житлового будинку та передати Відповідачу об`єкт нерухомості — квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 38 кв.м., після повної сплати пайових внесків. Умовами договору та додатком №1 визначено порядок та строки сплати внесків.
У період шлюбу Відповідачем було сплачено 486 400,00 грн пайових внесків, тоді як після розірвання шлюбу — 37 120,00 грн (як різницю між проектною та фактичною площею за результатами обмірів БТІ).
Таким чином, вважає, що частка Позивача у праві власності на квартиру АДРЕСА_5 становить 23/50, що підтверджується відповідним розрахунком часток нерухомого майна.
26 червня 2024 року Відповідач зареєстрував право власності на зазначену квартиру на своє ім`я.
Окрім того, Позивач вважає наявними підстави для застосування положень ч. 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України та збільшення її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок (загальною площею 81,2 кв.м.) до 2/3 частин.
З огляду на те, що транспортні засоби та однокімнатна квартира є неподільними речами, Позивач просить стягнути з Відповідача грошову компенсацію вартості належної їй частки у спільному майні.
При цьому Позивач була позбавлена можливості замовити експертну оцінку транспортних засобів у зв`язку з відсутністю доступу до них, оскільки вони перебувають у користуванні Відповідача. Водночас, згідно з довідкою авто товарознавця від 20 грудня 2024 року, середньоринкова вартість автомобіля MB VitoCombi 111 CDI становить 257 030 грн, а середня ринкова вартість причепа ОДІСЕЙ 5,0 (2008 року випуску) — 30 000 грн. Вартість квартири АДРЕСА_5 відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості становить 1 138 229,91 грн.
Таким чином, вартість 1/2 частки транспортних засобів становить 143 515 грн, а вартість 23/50 частки квартири — 523 585,76 грн. Загальний розмір грошової компенсації, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, становить 667 100,76 грн як компенсація вартості належної їй частки у спільному майні подружжя.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 12.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Протокольною ухвалою суду від 07.03.2025 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідача. 
Також 27.03.2025 розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача.
27.03.2025 представник відповідача подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що підстав для відступу від рівності часток не доведено належними доказами; сам факт проживання дитини з позивачем і наявність боргу по аліментах не є достатніми підставами для збільшення частки; квартира набута вже після розірвання шлюбу, тому не є спільним майном; компенсації підлягають лише кошти, витрачені під час шлюбу (1/2 від 458 933 грн); вартість автомобіля завищена, а причеп фактично продано ще під час шлюбу. У зв`язку з цим Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та вирішити питання судових витрат відповідно до закону.
Також, 27.03.2025 представником відповідача подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.
07.04.2025 від представника позивача надано до суду відповідь на відзив. У якому вказає, що позивач заперечує доводи відзиву, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Щодо поділу майна, Позивач зазначає, що наявні підстави для відступу від принципу рівності часток, оскільки Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не сплачує аліменти (заборгованість понад 143 тис. грн), не спілкується з дитиною та притягувався до адміністративної відповідальності. Це свідчить про неналежне забезпечення сім`ї та дає підстави для збільшення частки Позивача. Також Позивач указує, що квартира, зареєстрована на Відповідача у 2024 році, фактично набута за кошти, сплачені під час шлюбу, тому є спільним майном. Відтак вона має право на частку у цій квартирі (23/50), а не лише на компенсацію витрачених коштів. Позивач не погоджується з позицією Відповідача щодо обмеження вимог лише грошовою компенсацією та наполягає на визнанні права власності на частку у квартирі. У зв`язку з викладеним, Позивач просить суд врахувати наведені обставини та задовольнити позовні вимоги.
Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 08.05.2025 задовольнив клопотання відповідача призначив у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Для проведення експертизи поставив на вирішення експертів наступні питання: 1) Яка дійсна ринкова вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO III CDI, 2148 (2005), шасі (кузов, рама) № НОМЕР_5 станом на дату пред`явлення позову?; 2) Яка дійсна ринкова вартість причепа ОДІСЕЙ 5,0 (2008), шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 станом на дату пред`явлення позову?
31.09.2025 до суду надійшов висновок експерта від 05.09.2025 №523/25-24.
Ухвалою суду від 17.09.2025 поновлено провадження у справі.
25.09.2025 представник позивача подала заяву про зменшення позовних вимог.
Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 22.10.2025 прийняв заяву представника позивача, адвоката Антоненко Людмили Анатоліївни про зменшення позовних у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. У подальшому розглядати справу з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а саме п.5 прохальної частини позовної заяви вважати таким: стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошову компенсацію за 23/50 частки вартості квартири АДРЕСА_3 в розмірі 523 585,76 грн; грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2148 (2005) в розмірі 91572,50 грн; грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості причіпа ОДІСЕЙ 5,0 (2008) в розмірі 15000,00 грн., а всього - 667 100,76 грн. А також закрив підготовче судове засідання, призначивши справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
19.01.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. Позивач зазначає, що відповідач систематично ухиляється від виконання фінансових зобов`язань, зокрема має значну заборгованість за житлово-комунальні послуги. Наявність заборгованості призвела до негативних наслідків, зокрема припинення електропостачання у житловому будинку, що унеможливлює його повноцінне використання та створює додатковий фінансовий тягар для позивача.Також відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП у зв`язку із порушенням встановленої державним виконавцем заборони щодо керування транспортним засобом у зв`язку з заборгованістю за аліментами. Акцентує увагу, що за змістом постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідач пояснив, що не планує сплачувати аліменти. Своє небажання мотивує тим, що придбав для дитини нерухоме майно, однак в дійсності жодного нерухомого майна дитині не передав. Наведене свідчить саме про свідоме ухилення від виконання зобов`язань зі сплати аліментів. Позивач вважає ці обставини істотними та просить суд врахувати їх при вирішенні спору, зокрема при визначенні часток у спільному майні та можливому відступі від принципу їх рівності
10.03.2026 представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості рухомого майна на загальну суму 630 158,26 грн.
Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 16.03.2026 задовольнив заяву представника позивача - адвоката Антоненко Людмили Анатоліївни. Постановив у подальшому проводити розгляд справ з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить: Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошову компенсацію за 23/50 частки вартості квартири АДРЕСА_3 в розмірі 523 585,76 грн; грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2148 (2005) в розмірі 91572,50 грн; грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості причіпа ОДІСЕЙ 5,0 (2008) в розмірі 15000,00 грн., а всього – 630 158,26 грн.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити.
Відповідач та представник відповідача позов не визнали та заперечили щодо його задоволення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2022 року розірвано, що підтверджується копію рішення від 01.06.2022, яке набрало законної сили 02.07.2022 (а.с.13-15).
Від даного шлюбу у сторін народилась спільна дитина – син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (а.с.16).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.12.2006, посвідченого державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієвою В.В, зареєстрованого в реєстрі за №1-4120, ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.17-18). Право власності на даний будинок також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.12.2006 (а.с.20).
Відповідно до інформації про земельні ділянки, права на які зареєстровані до 01.01.2013, додаток №1 до листа Головного управління Держгеокаждастру в Чернігівській області від 26.12.2024, вбачається, що на праві приватної власності, на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Редьківської сільської ради від 25.10.2007, ОСОБА_2 має земельну ділянку, кадастровий номер якої 7425587400:01:000:0132, яка розташована: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (а.с.25,26).
Також, згідно відповіді Головного сервісного центру МВС, станом на 17.12.2024 ОСОБА_2 є власником MERCEDES-BENZ VITO III CDI, 2148 (2005), №куз. НОМЕР_5 та причепа ОДІСЕЙ 5,0 (2008), № шасі НОМЕР_3 (а.с.24).
16.03.2021 року Відповідач уклав договір №122 про сплату внесків в ОК «ЖБК «МАСАНИ 2»(а.с.27-30).
Відповідно до відповіді ОК «ЖБК «МАСАНИ 2» від 23.12.2024 на запит від 19.12.2024, повідомляють, що між ОК «ЖБК «МАСАНИ 2» (далі - ЖБК) та ОСОБА_2 (далі - Учасник) укладено договір N?122 про сплату внесків у ОК «ЖБК «МАСАНИ 2» від 16.03.2021 року (далі - Договір), згідно якого ЖБК зобов`язується організувати будівництво об`єкта: «Будівництво багатоповерхового житлового будинку N?1 (будівельний номер) з вбудованими нежитловими приміщеннями у третьому мікрорайоні житлового масиву "Масани" в м. Чернігові на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні, з виділенням черговості будівництва» (далі за текстом «Об`єкт будівництва») на земельній ділянці, кадастровий номер: 7410100000:01:010:0518, за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати Учаснику приміщення в Об`єкті будівництва, обумовлене цим Договором (далі за текстом Об`єкт нерухомості) та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а Учасник зобов`язується сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, та має право отримати Об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску та інших платежів, встановлених даним Договором для Учасника. На виконання умов Договору Учасником було здійснено наступні платежі: Платіж сумою 299000,00 (Двісті дев`яносто дев`ять тисяч гривень 00 копійок) грн., 16.03.2021 року; Платіж сумою 65800,00 (Шістдесят п`ять тисяч вісімсот гривень 00 копійок) грн.,17.03.2021 року; Платіж сумою 10133,00 (Десять тисяч сто тридцять три гривні 00 копійок) грн.,13.04.2021 року; Платіж сумою 10500,00 (Десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн., 12.05.2021року; Платіж сумою 10500,00 (Десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн., 11.06.2021року; Платіж сумою 10500,00 (Десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн., 23.07.2021року; Платіж сумою 10500,00 (Десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн., 25.08.2021року; Платіж сумою 10500,00 (Десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн., 22.09.2021року; Платіж сумою 10500,00 (Десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн., 18.10.2021року; Платіж сумою 10500,00 (Десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн., 18.11.2021року; Платіж сумою 10500,00 (Десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн.,року; Платіж сумою 11000,00 (Одинадцять тисяч гривень 00 копійок) грн., 27.01.2022року; Платіж сумою 16467,00 (Шістнадцять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 00 копійок) грн., 29.05.2022 року; Платіж сумою 37 120.00 (тридцять сім тисяч сто двадцять гривень 00 копійок) грн., 13.09.2022 року (оплата різниці проектної площі та фактичної після замірівБТІ згідно п.2.5 Договору).Всього згідно Договору сплачено 523520,00 (п`ятсот двадцять три тисячі п`ятсотдвадцять грн. 00коп.) та відповідно повний розрахунок Учасником згідно Договору відбувся 13.09.2022 року (а.с.32-33).
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №408345670 від 16.12.2024, ОСОБА_2 26.06.2024 зареєстрував право власності на себе на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.21-23).
Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна від 25.12.2024 оціночна вартість об`єкта оцінки, а саме квартири АДРЕСА_3 складає 1 138229,91 грн, оціночна вартість поліпшень – 1 138229,91 грн (а.с. 41-42).
Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна від 26.12.2024 оціночна вартість об`єкта оцінки, а саме будинку АДРЕСА_1 та області складає 494303,71 грн, оціночна вартість поліпшень – 172497,28 грн, оціночна вартість земельної ділянки – 321806,43 грн (а.с. 43-44).
Як убачається з висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи № 523/25-24 від 05.09.2025, дійсна ринкова ціна колісного транспортного засобу автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO III CDI, 2148 (2005), шасі (кузов, рама) № НОМЕР_5 , станом на дату пред`явлення позову, складає 183 145 грн 60 коп. Визнати дійсну ринкову вартість причепа ОДІСЕЙ 5,0 (2008), шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 станом на дату пред`явлення позову не надається за можливим, так як причеп не було надано на огляд (а.с.106-112).
Відповідно до рахунку за спожитий газ, відповідач має заборгованість за спожитий газ за адресою: АДРЕСА_1 за січень 2025 та за березень 2025 у загальному розмірі 16 106,22 грн (а.с.61, 64). Також, відповідно до квитанції наявна заборгованість за послуги з розподілу природного газу за цією адресою в сумі 8 708,78 грн (а.с.62). Квитанцією ТОВ «Енера Чернігів» підтверджується наявність відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 9 398,68 грн (а.с.63).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_2 станом на 21.03.2025 має заборгованість у розмірі 143 047,94 грн (а.с.65-67).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

4.1. Щодо обраного позивачем способу захисту прав

При розгляді справ даної категорії Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на тому, що обраний позивачем (застосований судом) спосіб захисту прав у спорах про поділ майна подружжя повинен бути ефективним. Тобто повинен бути таким, який вирішує спір остаточно, та не створює передумови для подальшого звернення до суду жодною зі сторін.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зауважила, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63). Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 27).
Водночас суд зауважує, що заявлені позивачкою вимоги щодо визнання частки у праві власності та збільшення розміру частки з 1/2 до 2/3 житлового будинку в АДРЕСА_1 таким вимогам не відповідають, оскільки визнання лише ідеальних часток у праві власності на будинок, без виділу частки в натурі або без стягнення грошової компенсації на користь одного зі співвласників, призводить до необхідності подальшого вирішення спору щодо стягнення компенсації, або щодо поділу майна в натурі. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, двокімнатний житловий будинок є майном, що може бути в подальшому поділено між співвласниками в натурі. Крім того, тривалість та гострота конфлікту між сторонами свідчить про те, що подальше спільне проживання не є можливим. А отже, задоволення такої вимоги неодмінно призвело би до виникнення нового спору.
При цьому, суд бере до уваги позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 17.08.2022 у справі №522/8676/20: аналіз статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні правові висновки наведено Верховним Судом у постанові від 23 лютого 2022 року у справі №496/1069/18 (провадження №61-20433св21) та у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19).
Отже, при вирішенні даного спору, беручи до уваги те, що запропонований позивачем варіант поділу майна із одночасним лише визначенням ідеальних часток у праві власності на спірний житловий будинок не призводить до вирішення спору, суд вважає за можливе при здійсненні поділу майна відступити від даної вимоги позивача, із застосуванням такого способу поділу майна, який: а) не потребує подальшого звернення до суду з метою вирішення спору; б) забезпечуватиме потреби обох сторін спору.
При цьому, суд не може оминути увагою й те, що в силу статті 1 Першого протоколу до ЄКПЛ втручання у право власності особи повинно бути пропорційним меті такого втручання. Задоволення судом позовних вимог про поділ майна у такий спосіб, що неминуче призведе до необхідності реалізації всього належного одній зі сторін спору нерухомого майна, та як наслідок – до позбавлення однієї зі сторін спору всього належного їй нерухомого майна включно із тим, яке є єдиним місцем проживання особи, очевидно не відповідало би вимогам пропорційності втручання в майнову сферу особи. 
Отже, при вирішенні спору суд вважає за необхідне відійти від запропонованого позивачем способу поділу майна та частково задовольнивши позовні вимоги застосувати такий спосіб поділу майна, який, на думку суду, призведе до остаточного вирішення спору та дозволить, у межах можливого, збалансувати інтереси сторін та забезпечити реальне виконання судового рішення.

4.2. Щодо поділу житлового будинку, та щодо можливості відступу від засад рівності при поділі майна 

Спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані за час шлюбних відносин сторін, а отже на них поширюється принцип презумпції спільної власності подружжя. Доказів придбання даного будинку за особисті кошти чоловіка або дружини суду не надано. Отже, існують правові підстави для висновку про те, що вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. 
Відповідно до частини другої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).
Аналіз наведених вище норм сімейного законодавства України дає підстави для висновку про те, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.
Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 надав роз`яснення щодо підстав для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно. Зокрема, зазначено, що обставини, які є підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно можна поділити на дві групи: негативні, тобто ті, що надають можливість суду зменшити розмір частки одного з подружжя (частина друга статті 70 СК України); позитивні, що дають змогу суду збільшити розмір частки одного з подружжя (частина третя статті 70 СК України).
В якості негативних обставин (частина друга статті 70 СК України) законодавець на рівні СК України передбачив орієнтовний їх перелік (зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї), за наявності яких суд може зменшити частку одного з подружжя. Такі обставини можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності. Тобто законодавець невичерпно виокремив випадки недобросовісної поведінки одного з подружжя як під час шлюбу, так і після його розірвання щодо виконання своїх сімейних обов`язків та майна і встановив наслідок такої недобросовісної поведінки - зменшення розміру частки одного з подружжя.
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 70 СК України доповнено словами «ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей)». Тобто на рівні СК України передбачено, що ухиляння від участі в утриманні дитини (дітей) є підставою для втручання в майнову сферу одного із подружжя за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дитини (дітей). Законодавець не пов`язує наявність такої негативної обставини ні з договором про сплату аліментів на дитину (дітей) чи рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості зі сплати аліментів. Тому ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у разі: невиконання одним з батьків договору про сплату аліментів на дитину (дітей); невиконання рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей); нездійснення одним з батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей).
Відповідно до постанови Об`єднаної Палати КЦС ВС від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21, «Позитивні обставини (частина третя статті 70 СК України) - суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя, із яким проживають діти до вісімнадцяти років або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто законодавець пов`язує збільшення частки у праві на майно того з подружжя, з яким залишається дитина (діти), у разі, якщо недостатнім є розмір аліментів, які вона (вони) одержують.
Таким чином, закон передбачає такий алгоритм: існує та виконується договір про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду (судовий наказ) про стягнення аліментів на дитину (дітей); на дитину призначаються аліменти; розмір аліментів, які вона (вони) одержує (одержують), недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування; під час поділу майна подружжя частка в майні того з них, з ким проживає дитина (діти), за рішенням суду збільшується.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18: «Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.»
З урахуванням викладеного, існують підстави для застосування положень ч. 3 ст. 70 СК України, яка передбачає можливість відступу від принципу рівності часток у спільному майні подружжя на користь того з батьків, з ким залишилися проживати діти, за умови, що розмір аліментів є недостатнім для їхнього повноцінного утримання. 
Фактичні обставини свідчать про наявність саме такої ситуації, що об`єктивно обумовлює необхідність збільшення частки позивача у праві спільної власності для забезпечення інтересів дитини.
Як уже було відзначено, від шлюбу у сторін народилась спільна дитина – син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Син проживає із матір`ю, яка несе основний фінансовий тягар утримання дитини та безумовно необхідність приділення уваги інтересам дитини вимагає від неї додаткових зусиль для забезпечення цих інтересів.
Суд бере до уваги те, що розмір аліментів, який стягується, не є значним (в середньому 3996 грн щомісяця) та не є достатнім для повного забезпечення потреб дитини.
Також матеріалами справи підтверджується існування у відповідача суттєвої заборгованості зі сплати аліментів, що станом на лютий 2025 року згідно розрахунку державного виконавця становила 139 051 грн 34 коп (а.с. 65).
Оскільки суду не надано доказів того, що на даний час відбулося погашення заборгованості повністю або в певній частині, суд доходить висновку про ухилення відповідача від сплати аліментів.
Також, у відповідача існує заборгованість зі сплати комунальних послуг щодо об`єкта нерухомого майна – житлового будинку, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 61 – 64).
Тобто, у межах даної справи разом із позитивними обставинами (необхідність забезпечення інтересів дитини) існують також і негативні обставини (ухилення відповідача від участі в утриманні дитини, наявність заборгованості з комунальних послуг, що пов`язана зі спірним майном). 
Вищенаведені обставини в сукупності дають підстави для висновку про необхідність зменшення частки відповідача у праві власності на даний об`єкт нерухомості з 1/2 частини (50%) до 2/5 (40%), та відповідно - до збільшення частки у праві власності позивача з 1/2 до 3/5 часток (або 60%).
Заразом, на переконання суду, збільшення частки до 2/3, про яке просить позивач, не є пропорційним, оскільки позивач не позбавлена права примусового стягнення аліментів, а також стягнення й пені за їх несплату, а отже надмірне збільшення частки на користь позивача призведе до непомірного втручання в майнові права відповідача. 
Водночас, на переконання суду, лише визначення ідеальних часток в праві власності на даний об`єкт не призводить до реального вирішення спору, та зумовлює необхідність повторного вирішення даного спору. Зокрема залишення за позивачем та відповідачем ідеальних часток в двокімнатному будинку не призводить до можливості реального використання цієї речі. Також суд бере до уваги те, що місце проживання позивача фактично зареєстровано в даному будинку, тобто позивач в ньому фактично проживає та має реальний інтерес до користування цим майном. 
Отже, на переконання суду, спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку слід залишити у власності позивача, із одночасним припиненням права власності відповідача на дане майно.
При визначенні вартості будинку та земельної ділянки 494 303,71 грн суд бере до уваги довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 26.12.2024, складену відповідно до пункту 2 Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, що затверджений наказом Фонду державного майна України від 17.05.2018 №658, оскільки клопотання про призначення експертизи про визначення вартості нерухомого майна сторонами в суді не заявлялося.
При цьому, сторони судового процесу розпоряджаються своїми процесуальними парами на власний розсуд. А отже, суд не має підстав призначати судову експертизу вартості майна в тому випадку, якщо сторони не зацікавлені в її проведенні. Водночас призначення експертизи призведе до збільшення процесуальних витрат та збільшення строку розгляду справи. 
Також суд зауважує, що грошовий еквівалент 2/5 (40%) частки в праві власності відповідача в сумі 197 721 грн 48 коп буде судом врахований при здійсненні подальшого поділу спільного майна подружжя. 

4.3. Щодо поділу нерухомого майна – квартири в АДРЕСА_6 

У першу чергу суду слід вирішити питання про те, чи підлягає поділу між сторонами як спільно нажите майно вказаний об`єкт нерухомості, та в яких частках. 
Як підтверджується матеріалами справи, між ОК «ЖБК «МАСАНИ 2» (далі - ЖБК) та ОСОБА_2 (далі - Учасник) укладено договір № 122 про сплату внесків у ОК «ЖБК «МАСАНИ 2» від 16.03.2021 року (далі - Договір), згідно якого ЖБК зобов`язується організувати будівництво об`єкта:«Будівництво багатоповерхового житлового будинку N?1 (будівельний номер) з вбудованими нежитловими приміщеннями у третьому мікрорайоні житлового масиву "Масани" в м. Чернігові на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні, з виділенням черговості будівництва» (далі за текстом Об`єкт будівництва) на земельній ділянці, кадастровий номер: 7410100000:01:010:0518, за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати Учаснику приміщення в Об`єкті будівництва.
Суд зауважує, що майно, яке було набуте відповідачем ОСОБА_2 на підставі даного договору після розірвання шлюбу, є спільним майном подружжя, що обумовлено наступним.
Укладення договору про сплату внесків ОК «ЖБК «МАСАНИ 2» від 16.03.2021 № 122 утворило правові наслідки у виді виникнення майнового права щодо отримання в майбутньому, після завершення будівництва, нерухомого майна у виді приміщення в об`єкті будівництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Отже, майнові права щодо майбутнього об`єкта будівництва, що виникають з договору про участь (фінансування) будівництва, є майном в розумінні цивільного законодавства та може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 
Доказів того, що в період шлюбних відносин сплата внесків за даним договором здійснювалася відповідачем за рахунок особистих коштів – суду не надано. 
Після виконання умов договору про участь у будівництві, створення новоствореного об`єкта, його прийняття в експлуатацію, передачі інвестору об`єкта будівництва та реєстрації права власності на нього, майнові трансформуються у право власності на відповідне нерухоме майно.
До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, зокрема яке знаходиться в третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21), постанова Верховного Суду від 06 листопада 2024 року в справі № 405/1459/20 (провадження № 61-5836св24)).
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Враховуючи, що договір про участь у будівництві було укладено в період перебування сторін у шлюбі, а також і те, що більша частина внесків за ним робилася в період перебування у шлюбі та майнові права за договором виникли у період перебування сторін у шлюбних відносинах, для цілей визначення частки кожного з подружжя в праві власності на створене в результаті виконання договору майно потрібно виходити із тієї частини коштів, які вносилися в період шлюбних відносин.
Наведена вище позиція щодо правомірності визнання права спільної сумісної власності подружжя на результат виконання інвестиційного договору у разі його передачі як об`єкта цивільних прав та реєстрації права власності узгоджується із позицією Верховного Суду, що наведена у постанові від 22.01.2025 у справі №753/7776/22.
При цьому, суд бере до уваги й те, що на обсяг визначення часток може вплинути внесення платежів за період, в який сторони перебували в режимі окремого проживання у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин.
Відповідно до частини шостої статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Суд погоджується із доводами сторони відповідача про те, що відповідно до змісту рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01.06.2022 ОСОБА_1 19 січня 2022 року звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати відповідний шлюб. При цьому, з контексту описової частини рішення вбачається, що станом на момент звернення до суду шлюбні відносини сторін припинилися, а позивачка проживала разом із сином та окремо від чоловіка. Даний аргумент сторони відповідача щодо відсутності факту спільного проживання станом на січні 2022 у судовому засіданні стороною позивача спростований не був. 
Отже, потрібно дійти висновку, що для цілей визначення часток в об`єкті спільної сумісної власності подружжя слід брати до уваги наступні платежі, які вбачаються із довідки ОК «ЖБК «МАСАНИ 2» від 23.12.2024 (а.с. 32):
- 299 000,00 грн 16.03.2021;
- 65 800,00 грн 17.03.2021;
- 101 33,00 грн 13.04.2021;
- 10500,00 грн 12.05.2021;
- 10500,00 грн 11.06.2021;
- 10500,00 грн 23.07.2021;
- 10500,00 грн 22.09.2021;
- 10500,00 грн 18.10.2021;
- 10500,00 грн 18.11.2021;
- 10500,00 грн 15.12.2021.
Всього загальна сума платежів, сплачених у період спільного проживання (тобто – до 16.01.2022), становить 458 933 грн 00 коп, 1/2 з яких становить 229 466 грн 50 коп.
Відсоткове співвідношення половини внеску, зробленого в період спільного проживання (458 933 грн 00 коп \ 2 = 229 466 грн 50 коп) до загальної суми внеску згідно договору (523 520,00 грн) складає: 229 466,5 / (523 520,00 / 100) = 43,83 %, або 4383/10000 частки. 
Згідно із Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 25.12.2024, яка ніким не оспорювалася, вартість об`єкта нерухомості становить 1 138 229,91 грн.
Співвідношення частки 43,83 % до суми вартості об`єкта нерухомості складає: 1 138 229,91 грн х 43,83 % = 498 886,17 грн. 
Отже, як компенсація вартості майна за даним об`єктом на користь позивача підлягає стягненню в сумі 498 886,17 грн.
Однак, вищевказана сума в подальшому буде скоригована судом у зв`язку із іншими розрахунками щодо майна сторін.
Як вбачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21) відповідач не має іншого нерухомого майна окрім житлового будинку, який суд вирішив виділити відповідачу, а також крім вищевказаної квартири. 
Беручи до уваги принцип остаточного вирішення спору, згаданий вище, суд вважає за необхідне залишити спірну квартиру у власності відповідача з метою збереження можливості проживати в ній, із присудженням грошової компенсації позивачу. 
Остаточний же розмір компенсації має бути визначений із урахуванням суми всіх платежів. 

4.4. Щодо поділу транспортних засобів

Як підтверджується матеріалами справи, за час перебування у шлюбі сторонами придбано автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO III CDI, 2148 (2005), шасі (кузов, рама) № НОМЕР_5 , та причепа ОДІСЕЙ 5,0 (2008), шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 .
Як убачається з висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи №523/25-24 від 05.09.2025, дійсна ринкова ціна колісного транспортного засобу автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO III CDI, 2148 (2005), шасі (кузов, рама) № НОМЕР_5 , станом на дату пред`явлення позову, складає 183 145 грн 60 коп. Визнати дійсну ринкову вартість причепа ОДІСЕЙ 5,0 (2008), шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 станом на дату пред`явлення позову не надається за можливим, так як причеп не було надано на огляд (а.с.106-112).
Оскільки транспортним засобом MERCEDES-BENZ VITO III CDI фактично користується відповідач, суд вважає за необхідне залишити транспортний засіб у власності відповідача із одночасним стягненням на користь позивача 1/2 частини вартості: 183 145 грн 60 коп / 2 = 91 572 грн 80 коп.
Що ж стосується автомобільного причепа, то такий причеп, як зазначає сам відповідач, був ним проданий без офіційного оформлення угоди. 
Однак, відчуження транспортного засобу може здійснюватися лише шляхом укладення договору у письмовій формі. 
Більше того, навіть у разі такого відчуження без згоди позивача на її користь підлягало би стягнення половини вартості відчуження.
Відповідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Згідно відомостей про середню ринкову вартість причепа з сайту продаж авто, така вартість складає 30 000, 00 грн. 
Отже, з відповідача підлягає стягненню компенсація вартості частки в сумі 15 000 грн.

4.5. Щодо стягнення грошових коштів як компенсації вартості часток при поділі майна 

За приписом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц).
Отже, з урахуванням наведеного на користь позивача підлягають наступні грошові суми: 498 886 грн 17 коп (компенсація частки 43,83 % або 4383/10000 частки квартири) + 91 572 грн 80 (компенсація частки 1/2 вартості автомобіля) + 15 000 (компенсація частки 1/2 вартості автомобільного причепа) – 197 721 грн 00 коп (вартість 2/5 (40 %) частки відповідача у праві власності на житловий будинок) = 407 737 грн 97 коп.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонипропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом установлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатила 9 966,37 грн судового збору(а.с.1)
Пунктом 1 частини першої та частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Частиною 5 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Пунктом 5 «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1650/24182, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
В ухвалі Новозаводського районного суду від 16.03.2026 у вказаній справі судом було вирішено питання про зменшення позовним вимог, а саме в частині стягнення грошових коштів в сумі 630 158,26 грн.
Так, за подання позовної заяви, ціна позову якої становить 996 636,57 грн, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 9 966,37 грн. У свою чергу, ціна позову після зменшення розміру позовних вимог становить 959 694,07 грн, а, отже, враховуючи вимоги ст. 4 Закону України «Про судовий збір» , за подання позовної заяви із вказаною ціною позову позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 9 596,95 грн.
Отже, сума судового збору, на яка підлягає поверненню позивачу у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог, становить 369,42 грн.
Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про повернення позивачу суму судового збору в розмірі 369,42 грн.
Також, оскільки позов задоволено судом частково (93,99%), на підставі ст. 141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9 020,17 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин першої – третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;
3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі№ 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від25.05.2021 у справі № 910/7586/19).
Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Антоненко Людмила Анатоліївна на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 16.12.2024.
Згідно акту виконаних робіт від 07.05.2025 до Договору про надання правничої допомоги №б/н від 16.12.2024(а.с. 58) адвокатом Антоненко Л.А. надані послуги з правничої допомоги на суму 20 000,00 грн, які належить компенсувати за рахунок відповідача сторони пропорційно до розміру задоволених вимог (93,99 %) у розмірі 18 798,00 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задовольнити частково.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 81,2 кв.м., земельну ділянку кадастровий номер 7425587400:01:000:0132, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2148 (2005) № куз. НОМЕР_5 , причіп ОДІСЕЙ 5,0 (2008) № шасі НОМЕР_3 .
У порядку статті 70 Сімейного кодексу України зменшити розмір частки відповідача в житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 81,2 кв.м., земельної ділянки кадастровий номер 7425587400:01:000:0132, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , з 1/2 частини до 2/5 частин та в порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_1 житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 81,2 кв.м., та земельну ділянку кадастровий номер 7425587400:01:000:0132, яка знаходиться в АДРЕСА_1 - у приватну власність. 
Виділити ОСОБА_2 в приватну власність квартиру АДРЕСА_3 .
Виділити ОСОБА_2 в приватну власність транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2005 року випуску, № кузова: НОМЕР_5 та причіп ОДИСЕЙ 5,0 (2008 року випуску), № шасі: НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за 4383/10000 частки вартості квартири, 1/2 частки вартості автомобіля та 1/2 частки вартості автомобільного причепа, за вирахуванням вартості 2/5 частки вартості житлового будинку та земельної ділянки, що належна ОСОБА_2 , а всього стягнути 407 737 (чотириста сім тисяч сімсот тридцять сім) грн 97 коп.
Повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 369 (триста шістдесят дев`ять) грн 42 коп, сплачений згідно квитанції №9365-4446-0749-9209 від 02.01.2025.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 020 (дев`ять тисяч двадцять) грн 17коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 18 798 (вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн 00 коп.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено: 19.03.2026.

Позивач – ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 

Відповідач – ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 

Суддя А. О. Діденко