ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3452/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Дарміна М.О., Мартинюка С.В.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Василюк М.О.
від відповідача:  Корсун С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025р. 
(суддя Колісник І.І., м. Дніпро, повний текст рішення складено 03.11.2025р.) 
у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна", с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області
до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро
про стягнення 1 098 469,23 грн.
за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна", с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області
про визнання договору недійсним
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна" через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" про стягнення 1098469,23 грн, з яких: 1033833,40 грн – основний борг, 64635,83 грн – пеня.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо здійснення оплати за виконані роботи з керамічної наплавки дефектів на камерах коксування методом нагнітання порошкових сумішей на коксових батареях № 1, 4, 5 згідно з договором № 416/2023 від 01.06.2023.
04.08.2025р. Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" подало зустрічну позовну заяву, в якій просило визнати недійсним договір № 416/2023 від 01.06.2023, посилаючись на те, що договір від імені ТОВ "Конкорд Інжиніринг Україна" підписаний директором Переваловою С.М. всупереч приписам пункту 4 статті 7 Статуту, тобто без попереднього рішення загальних зборів Товариства.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025р. у справі № 904/3452/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна" задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна" основний борг, у сумі 1 033 833,40 грн., пеню в сумі 64 653,83 грн., судовий збір у сумі 13181,63 грн.. Відмовлено повністю у задоволенні зустрічного позову. Судовий збір у сумі 2422,40 грн. за подання зустрічного позову покладено на позивача за зустрічним позовом.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод", через систему "Електронний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025р. у справі № 904/3452/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна" основний борг у сумі 1 033 833,40 грн., пеню в сумі 64 653,83 грн., судовий збір у сумі 13181,63 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна" в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування рішення в цій частині.
Апелянт зазначає, що відповідно до пункту 3.2 договору № 416/2023 від 01.06.2023 оплата за виконані роботи здійснюється замовником у наступному порядку: за фактом виконання робіт протягом 14 календарних днів після підписання замовником акта прийому-передачі виконаних робіт, надання виконавцем оригіналу рахунку-фактури та за умови складання й реєстрації виконавцем в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної. Таким чином, на думку апелянта, строк виконання грошового зобов`язання «протягом 14 календарних днів» обраховується після настання двох подій одночасно — підписання акта прийому-передачі виконаних робіт та надання рахунку-фактури.
Апелянт стверджує, що виконавцем (позивачем) не надано замовнику оригіналів рахунків-фактур у відповідності до пункту 3.2 договору, а тому строк оплати виконаних робіт за договором не настав до моменту надання позивачем рахунків-фактур згідно з умовами договору. Посилаючись на статті 526, 530, 612, 629 ЦК України та статтю 193 ГК України, апелянт наголошує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а боржник вважається таким, що прострочив, лише якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.
Апелянт вказує, що оскільки в його діях не вбачається порушення строку оплати за договором, відсутні й підстави для стягнення пені за порушення строків оплати відповідно до статей 549, 611 ЦК України.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, встановивши відсутність доказів вручення відповідачу рахунків-фактур на оплату виконаних робіт, прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог повністю. Висновок суду про те, що рахунки на оплату не є первинними документами та що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України і не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, на думку апелянта, не ґрунтується на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення справи.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив приписи статей 526, 529, 530, 610, 611, 612, 629 ЦК України та пункт 3.2 договору, оскільки не взяв до уваги, що строк виконання зобов`язання відповідача щодо оплати робіт не настав.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.
Позивач наголошує, що доводи апелянта про ненастання строку оплати у зв`язку з ненаданням рахунків-фактур є безпідставними та суперечать чинному законодавству і усталеній судовій практиці. Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що акти приймання виконаних робіт № 78, 79, 80, 82, 83, 84 підписані сторонами без будь-яких зауважень; відповідач не надав мотивованої відмови у строки, визначені пунктом 7.1 договору; за актом № 78 здійснено часткову оплату, що підтверджує визнання зобов`язання.
Позивач вказує, що рахунок-фактура не є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не фіксує факт господарської операції та не може розглядатися як відкладальна умова у розумінні статті 212 ЦК України. Ненадання рахунку-фактури не є простроченням кредитора відповідно до статті 613 ЦК України і не звільняє боржника від обов`язку оплатити прийняті роботи. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19.
Позивач зазначає, що факт часткової оплати виконаних робіт свідчить про прийняття результатів робіт, визнання відповідачем існування грошового зобов`язання та відсутність будь-яких сумнівів у належності наданих документів. Судова практика Верховного Суду є послідовною у тому, що часткова оплата виключає можливість посилання боржника на ненастання строку виконання зобов`язання.
Позивач вказує, що оскільки строк виконання грошового зобов`язання настав, а оплата у повному обсязі здійснена не була, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення пункту 8.6 договору та стягнув пеню за прострочення оплати. Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності нарахування пені є похідними від помилкового твердження про ненастання строку оплати та не можуть бути прийняті судом.
Позивач вважає, що апеляційна скарга фактично спрямована не на виправлення можливих судових помилок, а на повторну оцінку тих самих доказів та обставин справи, які вже були належним чином досліджені судом, що свідчить про використання апеляційного оскарження як засобу затягування виконання законного та обґрунтованого судового рішення.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Чус О.В., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/3452/25. 
Матеріали справи №904/3452/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2025р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025р. у справі № 904/3452/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків. 
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2025р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 01.04.2026р..
Від представника Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі – ЄСІТС). 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2026р. судове засідання у справі № 904/3452/25 призначене на 01.04.2026р. о 16:30 вирішено провести з представником Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.
Розпорядженням керівника апарату суду від 31.03.2026р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025р. №1 ( зі змінами внесеними рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2025р. №7, рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2026р. №1).
Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Дарміна М.О., Мартинюка С.В..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026р., судовою колегією у визначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025р. у справі № 904/3452/25 до свого провадження.  
У судовому засіданні 01.04.2026р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.
Між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" (далі – замовник, відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом, ПрАТ "ДМЗ") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна" (далі – виконавець, позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом, ТОВ "Конкорд Інжиніринг Україна") 01.06.2023 укладено договір № 416/2023 (далі – договір).
Умови цього договору змінювалися шляхом підписання сторонами додаткових угод, зокрема № 1 від 04.08.2023, якою змінені банківські реквізити виконавця та № 2 від 25.09.2023, якою змінено редакцію пункту 1.1 договору та погоджено додаткові роботи і строк їх виконання (а.с. 12 - 24).
За змістом пункту 1.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 25.09.2023) замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати капітальні, поточні ремонти, технічне обслуговування коксових батарей, роботи з керамічної наплавки дефектів на камерах коксування методом нагнітання порошкових сумішей на коксових батареях № 1, 4, 5 (далі – роботи) згідно з Розрахунком вартості робіт (Додаток № 5 до договору), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах цього договору згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт, іншими документами, передбаченими цим договором.
Додаткові роботи, що виникли при виконанні договору, оплачуються замовником окремо та виконуються за окремим договором або за додатковою угодою до цього договору (п. 1.3 договору).
Згідно з пунктом 3.1 договору вартість робіт за цим договором визначається з вартості за 1 (один) дм3 керамічної наплавки і становить 840,00 грн з ПДВ, у т.ч. ПДВ 140,00 грн, підтверджується розрахунком вартості робіт (Додаток № 5), який є невід`ємною частиною цього договору.
Загальна вартість робіт за договором складається із суми вартості всіх фактично виконаних виконавцем та прийнятих замовником робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт, підписаними сторонами.
Сторони погодили, що всі ціни, обумовленні в цьому договорі є звичайними, справедливими, ринковими.
Вартість матеріалів, зазначених у Додатку № 5 до цього договору, зафіксована в гривні відповідно до офіційного курсу НБУ гривня/долар США на 04.05.2023 (1 долар США = 36,5686 грн). Вартість матеріалів (85% від загальної вартості матеріалів) підлягає коригуванню відповідно до офіційного курсу НБУ гривня/долар США при зміні курсу більше ніж на +/- 10% на дату підписання акта приймання-передачі виконаних робіт.
Пунктом 3.2 договору визначено, що оплата за виконані роботи здійснюється замовником у наступному порядку: за фактом виконання робіт протягом 14 календарних днів після підписання замовником акта прийому-передачі виконаних робіт, надання виконавцем оригіналу рахунка-фактури та за умови складання й реєстрації виконавцем в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної відповідно до вимог п.п. 2.1.16 - 2.1.17 договору, якщо інше не передбачено відповідною додатковою угодою до цього договору.
Зобов`язання замовника з оплати вважаються виконаними з моменту списання грошових коштів з розрахункового рахунку замовника (п. 3.3 договору).
За змістом п. 3.4 договору, якщо податкова накладна не зареєстрована виконавцем в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений у п. 2.1.16 договору строк або реєстрація податкової накладної була зупинена контролюючим органом, то відлік строку оплати, узгоджений сторонами відповідно до п. 3.2 договору, починається з дати реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також у даному випадку штрафні санкції за порушення строків розрахунків за договором до замовника не застосовуються, три проценти річних за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються й не сплачуються замовником.
Строк виконання робіт та обсяг робіт визначаються замовником та погоджуються з виконавцем у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (п. 4.1 договору).
Відповідно до п. 7.1 договору після виконання робіт, зазначених у додаткових угодах до цього договору, виконавець надає замовнику підписаний зі свого боку акт прийому-передачі виконаних робіт і оригінал рахунка-фактури. Замовник зобов`язаний прийняти виконані роботи протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання від виконавця підписаного з його боку акта прийому-передачі виконаних робіт, підписати акт прийому-передачі виконаних робіт або у цей же строк надати мотивовану відмову з переліком недоробок (недоліків), допущених виконавцем. Усі недоробки (недоліки) виконавець зобов`язаний виправити за свій рахунок протягом строку, погодженого сторонами додатково у вигляді підписаного сторонами у дводенний строк Графіка виправлення недоліків. У разі недосягнення згоди щодо строків виправлення недоліків вони повинні бути виправлені виконавцем у семиденний строк з моменту отримання виконавцем відмови з переліком недоробок (недоліків), допущених виконавцем.
У разі невідповідності даних, зазначених в акті прийому-передачі виконаних робіт, даними СКУД, замовник у строк, передбачений п. 7.1 договору, надає виконавцю мотивовану відмову з переліком невідповідностей, допущених виконавцем. Виконавець зобов`язаний усунути допущені невідповідності у семиденний строк з моменту отримання виконавцем відмови з переліком невідповідностей, допущених виконавцем (п. 7.2 договору).
Пунктом 8.6 договору передбачено, що у випадку порушення замовником строків оплати, передбачених пунктом 3.3 договору, замовник сплачує виконавцю пеню за кожний день прострочення оплати в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення зобов`язання, від вартості несвоєчасно оплачених робіт.
Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2024 року, але в будь-якому разі до виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Моментом підписання договору є дата, зазначена у верхньому правому куті на першій сторінці цього договору (п. 10.1 договору).
Згідно з п.12.1 договору, всі зміни до цього договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони оформлені в письмовому вигляді і підписані повноважними представниками обох сторін.
Також за умовами п. 2 додаткової угоди № 2 від 25.09.2023р. до договору замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання виконати роботи із заміни комплектів газовідвідної арматури (ГВА) в кількості 10 комплектів та заміни газоповітряних клапанів (ГПК) у кількості 6 комплектів ВКЦ КХВ на загальну суму 665400,00 грн без урахування ПДВ, крім того ПДВ – 133080,00 грн, загальна сума з урахуванням ПДВ становить 798 480,00 грн..
Пунктом 3 додаткової угоди № 2 від 25.09.2023р. до договору визначено строк виконання робіт: згідно з графіком погодженого із замовником, протягом 2-х діб за один комплект ГВА/ГПК з моменту передачі виконавцю об`єкта для проведення робіт та при забезпеченні необхідними ТМЦ замовником. Передача об`єкта оформлюється сторонами шляхом оформлення акта прийому-передачі об`єкта в ремонт та з ремонту.
Виконавець гарантує якість виконаних робіт згідно з цією додатковою угодою та їх відповідність вимогам БНІП та ДБН, а також іншим нормативно-правовим актам, що регламентують якість робіт, чинним в Україні, протягом 12 місяців з моменту включення обладнання під навантаження (п. 4 додаткової угоди № 2 від 25.09.2023р. до договору).
До договору сторонами підписана, серед інших, специфікація № 08 від 22.10.2024р., в якій погоджено виконання робіт з керамічного наплавлення дефектів на камерах коксування методом нагнітання порошкових сумішей на КБ № 1, 4, 5 у кількості 1900 дм3 на суму 1596000,00 грн у строк протягом листопада - грудня 2024 року (а.с. 92).
У період з листопада по грудень 2024 р., позивач виконав, а відповідач прийняв передбачені договором та зазначеною специфікацією роботи на загальну суму 1146923,40 грн., що підтверджується підписаними сторонами без будь-яких зауважень актами № 78 від 20.11.2024р., на суму 135 691,92 грн., № 79 від 10.12.2024р., на суму 277 845,96 грн., № 80 від 10.12.2024р., на суму 45 230,64 грн., № 82 від 31.12.2024р., на суму 478 154,04 грн., № 83 від 31.12.2024р., на суму 77 538,72 грн., № 84 від 31.12.2024р., на суму 132 462,12 грн. (далі – спірні акти) (а.с. 6 – 10, 63).
За результатами господарських операцій, оформлених указаними актами, позивачем складені та зареєстровані податкові накладні: № 7 від 20.11.2024р., на суму 135 691,92 грн., № 1 від 10.12.2024р., на суму 277 845,96 грн., № 3 від 10.12.2024р., на суму 45230,64 грн., № 8 від 31.12.2024р., на суму 478 154,04 грн., № 9 від 31.12.2024р., на суму 77 538,72 грн., № 10 від 31.12.2024р., на суму 132 462,12 грн. (а.с. 29 - 34), а також виставлені рахунки на оплату, зокрема: № 82 від 10.12.2024р., на суму 277 845,96 грн., № 83 від 10.12.2024р., на суму 45 230,64 грн., № 91 від 31.12.2024р., на суму 478 154,04 грн., № 92 від 31.12.2024р., на суму 77 538,72 грн., № 93 від 31.12.2024р., на суму 132 462,12 грн. (а.с. 37-38, 40 - 42).
Відповідач прийняті за спірними актами роботи оплатив лише частково: платіжними інструкціями № 395975 від 26.12.2024р., на суму 100 000,00 грн та № 1007 від 30.01.2025р., на суму 13 090,00 грн. сплатив виконавцеві 113 090,00 грн. за актом № 78 від 20.11.2024р., на суму 135 691,92 грн..
Відтак, залишок несплачених відповідачем грошових коштів за спірними актами становить 1 033 833,40 грн. (135691,92 – 113090,00 = 22601,92; 22601,92 + 277845,96 + 45230,64 + 478154,04 + 77538,72 + 132462,12 = 1033833,40), що й стало причиною виникнення спору.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що правовідносини сторін характерні для договору підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 ЦК України. Факт прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт, на суму 1 146 923,40 грн. підтверджується підписаними сторонами без будь-яких зауважень актами № 78, 79, 80, 82, 83, 84 та не заперечується відповідачем. Залишок несплачених грошових коштів за спірними актами становить 1 033 833,40 грн. Суд першої інстанції зазначив, що зважаючи на умови п. 3.2 договору та п. 4 специфікації № 08 від 22.10.2024р., строки виконання відповідачем зобов`язань з оплати робіт за спірними актами є такими, що настали. При цьому, суд дійшов висновку, що відсутність доказів вручення відповідачу оригіналів рахунків-фактур на оплату виконаних робіт не свідчить про ненастання строку виконання грошових зобов`язань, оскільки рахунки на оплату за своєю правовою природою не є первинними документами, що фіксують здійснення певних господарських операцій, а є документами, які містять тільки платіжні реквізити. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє замовника від обов`язку оплатити прийняті роботи. Суд послався на сталу правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 28.03.2018р. у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018р. у справі № 923/712/17, від 21.01.2019р. у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019р. у справі № 918/537/18, від 29.08.2019р. у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020р. у справі № 915/400/18, від 29.04.2020р. у справі № 915/641/19. Щодо зустрічного позову суд дійшов висновку про неефективність обраного позивачем за зустрічним позовом способу захисту - визнання договору недійсним без застосування двосторонньої реституції, що є самостійною підставою для відмови в позові.
8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Оскільки рішення суду оскаржується відповідачем за первісним позовом лише в частині первісних позовних вимог, колегія суддів саме в цій частині здійснює перегляд судового рішення.
З огляду на об`єкт апеляційного оскарження предметом апеляційного дослідження є позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд Інжиніринг Україна" до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", про стягнення 1 098 469,23 грн., з яких: 1 033 833,40 грн. – основний борг, 64 635,83 грн. – пеня.
Предметом доказування за цими вимогами є виконання договору, період виникнення (існування) зобов`язань, строки оплати, період прострочення в оплаті, обґрунтованість нарахування стягуваних сум.
Приписами ст.193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).
Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч.1 ст.610 ЦК України).
Приписами ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Таким чином, укладений між сторонами договір №416/2023 від 01.06.2023р., який за своєю правовою природою є договором підряду, є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно з ч.1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, – достроково.
Як зазначено вище, п. 3.2 договору визначено, що оплата за виконані роботи здійснюється замовником у наступному порядку: за фактом виконання робіт протягом 14 календарних днів після підписання замовником акта прийому-передачі виконаних робіт, надання виконавцем оригіналу рахунка-фактури та за умови складання й реєстрації виконавцем в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної відповідно до вимог п.п. 2.1.16 - 2.1.17 договору, якщо інше не передбачено відповідною додатковою угодою до цього договору.
Зобов`язання замовника з оплати вважаються виконаними з моменту списання грошових коштів з розрахункового рахунку замовника (п. 3.3 договору).
За змістом п. 3.4 договору, якщо податкова накладна не зареєстрована виконавцем в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений у п. 2.1.16 договору строк або реєстрація податкової накладної була зупинена контролюючим органом, то відлік строку оплати, узгоджений сторонами відповідно до п. 3.2 договору, починається з дати реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також у даному випадку штрафні санкції за порушення строків розрахунків за договором до замовника не застосовуються, три проценти річних за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються й не сплачуються замовником.
Відповідно до п. 7.1 договору після виконання робіт, зазначених у додаткових угодах до цього договору, виконавець надає замовнику підписаний зі свого боку акт прийому-передачі виконаних робіт і оригінал рахунка-фактури. Замовник зобов`язаний прийняти виконані роботи протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання від виконавця підписаного з його боку акта прийому-передачі виконаних робіт, підписати акт прийому-передачі виконаних робіт або у цей же строк надати мотивовану відмову з переліком недоробок (недоліків), допущених виконавцем. Усі недоробки (недоліки) виконавець зобов`язаний виправити за свій рахунок протягом строку, погодженого сторонами додатково у вигляді підписаного сторонами у дводенний строк Графіка виправлення недоліків. У разі недосягнення згоди щодо строків виправлення недоліків вони повинні бути виправлені виконавцем у семиденний строк з моменту отримання виконавцем відмови з переліком недоробок (недоліків), допущених виконавцем.
У разі невідповідності даних, зазначених в акті прийому-передачі виконаних робіт, даними СКУД, замовник у строк, передбачений пунктом 7.1 договору, надає виконавцю мотивовану відмову з переліком невідповідностей, допущених виконавцем. Виконавець зобов`язаний усунути допущені невідповідності у семиденний строк з моменту отримання виконавцем відмови з переліком невідповідностей, допущених виконавцем (п. 7.2 договору).
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, факт прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт, на суму 1 146 923,40 грн. підтверджується наявними у справі доказами - актами та не заперечується відповідачем. За наявними у справі доказами підтверджується залишок несплачених відповідачем грошових коштів за спірними актами, на загальну суму 1 033 833,40 грн. та реєстрація позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за господарськими операціями, оформленими спірними актами, що відповідачем не оспорюється.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, зважаючи на умови п. 3.2 договору та п. 4 специфікації № 08 від 22.10.2024р., відповідач зобов`язаний був повністю оплатити вартість виконаних позивачем робіт у такі строки: за актом № 78 від 20.11.2024р. на суму 135691,92 грн. – не пізніше 04.12.2024р., за актами № 79 від 10.12.2024р., на суму 277 845,96 грн., № 80 від 10.12.2024 р., на суму 45 230,64 грн – не пізніше 24.12.2024р. і за актами № 82 від 31.12.2024р., на суму 478 154,04 грн., № 83 від 31.12.2024р., на суму 77 538,72 грн., № 84 від 31.12.2024р., на суму 132 462,12 грн. – не пізніше 14.01.2025р..
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строки виконання відповідачем зобов`язань з оплати робіт за спірними актами є такими, що настали.
Доказів погашення заборгованості, в розмірі 1 033 833,40 грн. за виконані позивачем роботи за спірними актами, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вважажає висновок суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в указаній сумі є законними та обґрунтованими.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 ст. 230 ГК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У ч. 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України в редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Позивачем заявлено до стягнення пеню, в сумі 64 635,83 грн., фактично розраховану ним із заборгованості, в сумі 1 033 833,40 грн., за період з 15.01.2025р. по 26.06.2025р. (163 дні), виходячи з облікової ставки НБУ (п. 8.6 договору).
Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та здійснивши вірний перерахунок, дійшов висновку, про задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача суму пені, в розмірі 64 635,83 грн..
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що надававши правову кваліфікацію наданим доказам у даній справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав доведеності та обґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.
Доводи Скаржника відносно того, що строк оплати не настав у зв`язку з ненаданням позивачем оригіналів рахунків-фактур, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.
Матеріали справи не містять листування з боку відповідача з вимогою до позивача щодо надання таких оригіналів рахунків-фактур. 
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за приписами ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Частиною 1 ст. 613 ЦК України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають з суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).
У той же час, рахунок-фактура за своєю правовою природою не є первинним документом, що фіксують здійснення певних господарських операцій, а містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти, тобто, носить інформаційний характер. 
Колегія суддів зауважує, що банківські (платіжні) реквізити виконавця за договором, на які потрібно перераховувати грошові кошти вказані у підписаній обома сторонами додатковій угоді № 1 від 04.08.2023р..
При цьому, суд першої інстанції доречено послався на сталу правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018р. у справі № 923/712/17, від 21.01.2019р. у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019р. у справі № 918/537/18, від 29.08.2019р. у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020р. у справі № 915/400/18, від 29.04.2020р. у справі № 915/641/19, згідно з якою, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє замовника від обов`язку оплатити прийняті роботи. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах.
З огляду за викладене, колегія суддів вважає неспроможними посилання апелянта на те, що висновок суду першої інстанції про те, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою та не є простроченням кредитора, не ґрунтується на повному і всебічному розгляді всіх обставин справи.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025р. у справі № 904/3452/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 02.04.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О.Дармін

Суддя С.В. Мартинюк