Справа № 420/24729/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
23 липня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 №262140016033 щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 05.07.1982 по 01.10.1985 роки, з 01.07.2000 по 01.08.2002 роки, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 03.06.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.07.1982 по 01.10.1985 роки, з 01.07.2000 по 01.08.2002 роки та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 03.06.2025.
У позовній заяві вказано, що позивач звернувся 03.06.2025 через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV. Проте, Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 10.06.2025 №262140016033 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відповідно до наданих до заяви документів та даних, які містяться в реєстрі застрахованих осіб, загальний стаж позивача складає 30 років 3 місяці 13 днів.
Як вказано у позові, при розрахунку стажу для визначення права на призначення пенсії не зараховано до страхового стажу:
період роботи позивача в колгоспі з 05.07.1982 по 01.10.1985, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві;
період роботи з 01.07.2000 по 01.08.2002, оскільки у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми OK-5 відсутня інформація про перебування в трудових відносинах з підприємством, а також відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
На думку позивача, дії відповідача щодо відмови зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 05.07.1982 до 01.10.1985 та з 01.07.2000 до 01.08.2002, а також відмова у призначені пенсії є протиправними.
Суд ухвалою від 05.08.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, та витребував в порядку ст. 80 КАС України у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві належним чином засвідчених копій:
заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 05.07.1982 по 01.10.1985 роки, з 01.07.2000 по 01.08.2002 роки, та призначення йому пенсій за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 03.06.2025;
документів та матеріалів, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення від 10.06.2025 №262140016033 про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні страхового стажу та у призначенні пенсії за віком.
14 серпня 2025 року відповідач – Головне управління Пенсійного фону України в Одеській області подав відзив на позовну заяву. 
Так, у відзиві зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою 03.06.2025 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності розглянуто вищезазначену заяву та винесено рішення від 10.06.2025 № 262140016033 про відмову у призначення пенсії за віком.
У відзиві зазначено, що до страхового стажу не зараховано: 
період роботи в колгоспі з 05.07.1982 по 01.10.1985, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві;
період роботи з 01.07.2000 по 01.08.2002, оскільки у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутня інформація про перебування в трудових відносинах з підприємством, а також відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення № 262140016033 від 10.06.2025 (далі — Рішення) про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону за відсутності необхідного страхового стажу — 32 роки. Страховий стаж особи становить 30 років 03 місяці 13 днів.
Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 31.05.2028
29 серпня 2025 року відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві надав відзив на позовну заяву.
У відзиві зазначено, що необхідний вік та страховий стаж відповідно до частини 1, 2, 3 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове Державне пенсійне страхування»: починаючи з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 після досягнення віку 60 років становить - 32 роки; починаючи з 1 січня 2018 року після досягнення 63 років з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року становить - 25 - 35 років; починаючи з 1 січня 2019 року після досягнення 65 років з І січня 2030 по 31 грудня 2030 року - 15 років. 
Страховий стаж позивача становить: 30 років 04 місяці 13 днів.
В результаті розгляду документів позивача до страхового стажу не зараховані наступні періоди роботи:
з 05.07.1982 по 01.10.1985 в колгоспі 1 травня, оскільки запис зроблено до дати заповнення трудової книжки, довідки від 23.06.2025 № 01-15/575, № 01- 15/576 надані трудовим архівом Крупецької сільської ради Хмельницької області, не взято до роботи, оскільки по батькові зазначено скорочено "ГТ", що є порушенням пункту 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 12.08.1993р. №637. Факт належності документів встановлюється у судовому порядку;
з 02.10.1989 по 21.07.1980 в Державному комунальному виробничо-комерційному підприємстві «Будсервіс», оскільки звільнення з роботи завірено печаткою підприємства Державне комунальне виробничо-комерційна побутова фірма «Будсервіс», що не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу; 
з 01.07.2000 по 01.08.2002 в ТОВ «Побутсервіс ЛТД», оскільки відсутні відомості про роботу в даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
За таких обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058- IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний страховий стаж - - 32 роки. 
Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 31.05.2028, за досягнення 63-річного віку.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивами та наданими доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Суд встановив, що 03.06.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 № 262140016033 відмовлено ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Як зазначено в означеному рішенні, до страхового стажу не зараховано:
період роботи в колгоспі з 05.07.1982 по 01.10.1985, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві;
період роботи з 01.07.2000 по 01.08.2002, оскільки у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутня інформація про перебування в трудових відносинах з підприємством, а також відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Страховий стаж особи становить 30 років 03 місяці 13 днів.
Суд встановив, що на підтвердження необхідного стажу для призначення пенсії за віком позивач надав, зокрема трудову книжку серії НОМЕР_2 від 03.10.1985.
Як зазначено у трудовій книжці, позивач з 05.07.1982 до 01.10.1985 був членом колгоспу «Перше Травня».
Водночас, архівними довідками від 23.06.2025 № 01-15/575, від 23.06.2025 № 01-15/576, довідкою про реорганізацію від 23.06.2025 №01-15/577, що видані трудовим архівом Крупецької сільської ради Хмельницької області, підтверджено роботу ОСОБА_1 у колгоспі «Перше Травня» у період з 05.07.1982 по 01.10.1985.
Суд також встановив, що, відповідно до записів трудової книжки, позивач у період з 25.07.1998 до 01.08.2002 працював у ТОВ «Побутсервіс-ЛТД».
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058-ІV) , який прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII). 
Відповідно до ст.1 Закону №1058-ІV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно із п. 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч.1 ст.26).
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років (ч.2 ст.26).
Згідно зі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до положень статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 02.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.
Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, такі записи, про роботу: в якості членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві (п.2.17).
Отже, до стажу роботи зараховується робота, у тому числі, на підставі членства в колгоспах. При цьому, записи про роботу як членів колгоспу заноситься до трудової книжки до занесення відомостей про роботу у колгоспі.
Зміст наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, за відсутності у трудовій книжці відомостей про характер виконуваної особою роботи, особливо, що стосується тих осіб, пенсія яким призначається на пільгових умова, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Необхідно звернути увагу, що перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відповідно до пп.5 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема є довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії.
У відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Судом встановлено, що позивач з 05.07.1982 до 01.10.1985 був членом колгоспу «Перше Травня».
Разом з цим, як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не зараховано до страхового стажу позивача період роботи у колгоспі «Перше Травня» з 05.07.1982 до 01.10.1985.
Окрім того, архівними довідками від 23.06.2025 № 01-15/575, від 23.06.2025 № 01-15/576, довідкою про реорганізацію від 23.06.2025 №01- 15/577 що видані трудовим архівом Крупецької сільської ради Хмельницької області, підтверджено роботу ОСОБА_1 у колгоспі «Перше Травня» у період з 05.07.1982 по 01.10.1985.
Водночас, суд зауважує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не надавалась оцінка архівним довідкам від 23.06.2025 № 01-15/575, від 23.06.2025 № 01-15/576, довідці про реорганізацію від 23.06.2025 №01-15/577, що видані трудовим архівом Крупецької сільської ради Хмельницької області, з огляду на дату прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначені пенсії позивачу, а саме: від 10.06.2025 №262140016033.
Тобто, означені довідки виготовлені пізніше, ніж прийняте оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 №262140016033.
Натомість, як свідчать матеріали справи, оцінку наданим позивачем довідкам надано у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.07.2025 №262140016033.
Водночас, суд зауважує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.07.2025 №262140016033 не є предметом розгляду цієї справи.
Разом з цим, суд вважає, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи у колгоспі, суб`єкт владних повноважень формально підійшов до оцінки наданих документів та не дослідив усіх обставин, які мають значення для вирішення відповідного питання.
Матеріали справи також не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу. 
Суд вважає за необхідне також зауважити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.
Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 25.04.2019 року, у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.
Суд зазначає, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до стажу позивача період роботи у колгоспі «Перше Травня» з 05.07.1982 до 01.10.1985.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.07.2000 до 01.08.2002, суд зазначає таке.
Як вже встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.07.2000 по 01.08.2002, оскільки у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутня інформація про перебування в трудових відносинах з підприємством, а також відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1 статті 20 Закону №1058-ІV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до ч. 12 ст. 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, у ч. 10 ст. 20 Закону №1058-ІV, вказано, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Так, відповідно до записів трудової книжки позивача, позивач у період з 25.07.1998 до 01.08.2002 працював у ТОВ «Побутсервіс-ЛТД».
Отже, записами у трудовій книжці позивача підтверджуються спірні періоди його роботи.
При цьому, відповідно до форми РС-право, до стажу позивача зараховано період роботи з 25.07.1998 до 30.06.2000, тобто частковий період роботи позивача у ТОВ «Побутсервіс-ЛТД» у відповідності до ч.1 ст.40 Закону №1058-ІV.
Разом з цим, внаслідок невиконання ТОВ «Побутсервіс-ЛТД» обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи зазначеному підприємстві у період з 01.07.2000 до 01.08.2002, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що несплата ТОВ «Побутсервіс-ЛТД» за позивача страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи і сум заробітку, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком без зарахування спірних періодів роботи позивача до його страхового стажу, відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.
Отже, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 №262140016033 – є протиправним та підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
З урахуванням наявного у позивача стажу на момент прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення - 30 років 03 місяці 13 днів та з огляду на встановлене судом право на зарахування до стажу періодів з 05.07.1982 до 01.10.1985, з 01.07.2000 до 01.08.2002, позивач має страховий стаж (32 роки), необхідний для призначення пенсії.
Щодо належного відповідача в частині заявлених вимог про призначення пенсії та зобов`язання зарахувати до стажу спірних періодів.
З огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо призначення пенсії та зарахування до стажу спірного періоду роботи позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, структурний підрозділ якого визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.
Саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області має здійснити зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача та призначити пенсію.
Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішень, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо призначення пенсії та зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача.
Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:
1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Судом встановлено, що 30.05.2025 позивачу виповнилося 60 років. При цьому позивач звернувся за призначенням пенсії із заявою 03.06.2025 - в межах трьох місяців з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку. Відтак, пенсію має бути призначено з 31.05.2025 - тобто, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Відповідно до положень частин 3, 4 ст.245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд використовує повноваження, передбачені ч. 2 ст. 9 КАС України, та самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Отже, суд доходить висновку, що з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом:
визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 №262140016033 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.07.1982 до 01.10.1985, з 01.07.2000 до 01.08.2002 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 31.05.2025.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 969,96 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суми сплаченого судового збору у розмірі 969,96 грн, оскільки рішенням цього суб`єкта владних повноважень порушені права позивача.
Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська обл., 65012, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, Київська обл., 04053, код ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 №262140016033 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.07.1982 до 01.10.1985, з 01.07.2000 до 01.08.2002 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 31.05.2025.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 969,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО