ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/11408/20 Головуючий суддя І інстанції Задорожна А. М.
Провадження № 22-ц/818/66/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: довічного утримання, з них
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року      м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого   Яцини В.Б.
суддів колегії  Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката – Царьова Романа Валерійовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2024 року, у справі № 643/11408/20, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв Ігор Юрійович, про визнання недійсними договорів довічного утримання та заповіту,
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_2 через свого представника звернулася із позовною заявою, в якій після уточнення 03.08.2020 просила визнати договори довічного утримання, укладені ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25.05.2020, посвідчені приватним нотаріусом Зубарєвим І.Ю. недійсними; визнати заповіт, укладений ОСОБА_3 29.04.2020, посвідчений приватним нотаріусом Зубарєвим І.Ю., недійсним. 
У подальшому позов був уточнений, остаточно ОСОБА_2 просила суд визнати договір довічного утримання, укладений між відчужувачем ОСОБА_3 та набувачем ОСОБА_1 від 25.05.2020, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., за реєстровим № 1335, недійсним. Припинити право власності ОСОБА_1 на частку квартири номер АДРЕСА_1 , житловою площею 28, 2 кв.м, загальною площею 49, 6 кв.м., яка в цілому складається з двох кімнат. Поновити право власності за ОСОБА_3 на частку квартири номер АДРЕСА_1 , житловою площею 28, 2 кв.м, загальною площею 49,6 кв.м., яка в цілому складається з двох кімнат. Визнати недійсним заповіт, укладений від імені ОСОБА_3 , від 29.04.2020, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за реєстровим № 1207, 1208. Визнати чинним заповіт від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 09.03.2005, державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори, Тимофієвою Т.О., реєстровий № 1-292.
В обґрунтування позову було зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною тіткою ОСОБА_2 . Протягом останніх років ОСОБА_4 мала суттєві вади здоров`я, у тому числі онкологічне захворювання, гіпертонічну хворобу, тощо. Під час медичного лікування ОСОБА_4 у 2020 році призначались медичні наркомісткі препарати з великим дозуванням. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла. 
Після її смерті позивачу стало відомо, що за три дні до своєї смерті, 28.05.2020року ОСОБА_4 уклала договір довічного утримання з ОСОБА_1 . Так, медичні препарати, які були призначені ОСОБА_4 могли вплинути на її здатність розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, у тому числі щодо оскаржуваного укладення договору довічного утримання. 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доводиться дядьком ОСОБА_2 та чоловіком померлої ОСОБА_4 . На протязі останніх двох-трьох років у ОСОБА_3 постійно погіршується стан психічного здоров`я. Неодноразово ОСОБА_3 не міг самостійно повернутися до місця свого проживання. Окрім цього, він неодноразово залишав місце проживання, йшов в невідомому напрямку, після чого його доводилося шукати. У ОСОБА_3 постійно знижується пам`ять на поточні та минулі події, існує розгубленість, метушня, упертість, порушення сну, постійні скарги на головні болі, неадекватна поведінка в звичайних життєвих ситуаціях, потяг до безцільних мандрів, з яких він не повертається самостійно. Протягом останнього часу ОСОБА_3 перестав впізнавати знайомих йому осіб. Крім того, ОСОБА_3 в січні 2020року був госпіталізований та знаходився на лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №7». За результатами лікування ОСОБА_3 було рекомендовано лікування в психоневрологічному диспансері. 
Вважає, що розлад його здоров`я носить характер хронічного стійкого прогресуючого ускладнення, що істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними. 
Після смерті ОСОБА_4 , позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_3 уклав договір довічного утримання з ОСОБА_1 25.05.2020року та заповіт на користь ОСОБА_1 29.04.2020року. 
Також було зазначено, що стан здоров`я ОСОБА_3 міг вплинути на здатність розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, у тому числі при укладенні оскаржуваних договору довічного утримання та заповіту. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на момент укладення оскаржуваних правочинів хворіли на тяжкі хвороби, могли бути під дією медичних препаратів та під моральним примусом ОСОБА_1 , що зумовило не розуміння ними значення своїх дій, тому позивач, керуючись ст.ст. 203, 216, 225 ЦК України, просить визнати договори довічного утримання та заповіт недійсними. Крім того зазначає, що права позивача порушенні під час укладення оскаржуваних правочинів, у зв`язку із тим, що за життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали заповіти від 09.03.2005 року, на користь другого з подружжя, а у випадку його смерті, на користь позивача. Позивач подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2024 року позов задоволено.
Визнано договір довічного утримання, укладений між відчужувачем ОСОБА_3 та набувачем ОСОБА_1 від 25.05.2020, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим Ігорем Юрійовичем, за реєстровим № 1335, недійсним.
Припинено право власності ОСОБА_1 на частку квартири номер АДРЕСА_1 , житловою площею 28, 2 кв.м, загальною площею 49, 6 кв.м., яка в цілому складається з двох кімнат.
Поновлено право власності за ОСОБА_3 на частку квартири номер АДРЕСА_1 , житловою площею 28, 2 кв.м, загальною площею 49, 6 кв.м., яка в цілому складається з двох кімнат.
Визнано недійсним заповіт, укладений від імені ОСОБА_3 , від 29.04.2020, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим Ігорем Юрійовичем за реєстровим № 1207, 1208.
Визнано чинним заповіт від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 09.03.2005, державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори, Тимофієвою Т.О., реєстровий № 1-292. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1 721 (одна тисяча сімсот двадцять одна) грн 60 коп.
Виходив з того, що волевиявлення заповідача при укладенні вказаних правочині не було вільним і не відповідало його волі.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Царьов Р.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.
Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи необґрунтовано та незаконно відхилив клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про виклик свідків та допит їх в судовому засіданні, не дослідив всі аргументи позову, та всі наявні докази по даній справі, не провів розгляд справи всебічно та об`єктивно. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не перебували на обліку у психіатричному закладі, не зверталися за допомогою до психіатричного закладу, відсутні документи (довідки, висновки лікарів) щодо психічного розладу ОСОБА_7 . Вказані сумніви Позивачем так само не підтверджені жодним доказом. Жодних конкретних дій, які можливо було б розцінити як вплив і тиск на волевиявлення заповідача, Позивачем не зазначено.
Вважає, що заповіт можна оскаржити виключно після відкриття спадщини, тобто після смерті заповідача, оскільки юридичні наслідки заповіту настають лише після смерті заповідача. Окрім того, відміна одного заповіту не реабілітує, не надає чинності заповіту попередньо складеному. Позивач не є спадкоємцем за законом після ОСОБА_3 , та не є спадкоємцем за законом після ОСОБА_4 . Факту родинних стосунків нею в позові не доведено. Враховуючи зазначене, вважає позовну вимогу про оскарження заповіту, укладеного ОСОБА_3 такою, що заявлена передчасно і на цій підставі у її задоволенні має бути відмовлено. 
На думку апелянта позивачем не обґрунтовано у чому ж полягає порушення її прав укладенням договору про довічне утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та оскаржуваного нею заповіту. При оцінці обраного Позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року в справі № 529/613/17-ц.
Також вказано на недоведеність позову, що наявні у справі копії документів не є належними доказами по справі. При тому, Позивач не звертався до жодної із сторін правочинів чи до третьої особи задля отримання копій, та/або підтвердження факту укладення таких, так само як і не звертався до суду з клопотання про витребування вказаних документів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що рішення є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.
Вказано, що судом першої інстанції було розглянуто клопотання про виклик свідків та призначення експертизі, у задоволенні якого було відмовлено, оскільки справу вже було призначено до судового розгляду по суті. Вважає, що саме з цих підстав не підлягають задоволенню вимоги представника відповідача під час перегляду рішення суду на стадії апеляційного розгляду справи.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає.
Колегія суддів погоджується вищевказаним висновкам суду першої інстанції про доведеність позову, доводи скарги не знайшли свого належного підтвердження у матеріалах справи.
Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті – за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Згідно до ч. 4 ст. 1254 ЦК України якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.
Положення частини четвертої статті 1254 ЦК України щодо відновлення дії попереднього заповіту є винятком із загального правила про наслідки недійсності правочину. Тлумачення статті 216 та 1254 ЦК України свідчить, що частина четверта статті 1254 ЦК України стосується тільки тих випадків, за яких новий заповіт визнано недійсним через дефект волі заповідача на підставі статті 225 ЦК України (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними) чи статті 231ЦК України (заповіт вчинено під впливом насильства), дія попереднього заповіту відновлюється (див. правові висновки, які були висловлені у постанові ОП КЦС ВС від 1 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19). Аналогічна позиція сформульована в постановах Верховного Суду: від 1 вересня 2021 року у справі № 185/9807/19 (провадження № 61-11410св20); від 3 вересня 2021 року у справі № 556/2062/17 (провадження № 61-6095св19).
Тому, є безпідставними доводи скарги про те, що відміна одного заповіту згідно вказаних норм матеріального права не реабілітує, та не надає чинності заповіту попередньо складеному.
Судом установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.03.2005, про що свідчить копія актового запису про шлюб № 242 від 18.03.2005 (т.1, а.с. 218).
09.03.2005 було складено та посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори заповіти, згідно з якими на випадок своєї смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заповіли належні їм частини квартири АДРЕСА_1 , на користь другого із подружжя, а у разі його смерті, не прийняття спадщини або відмови від прийняття спадщини чи усунення від права на спадкування, на користь позивача ОСОБА_2 (т.1, а.с. 199-200).
Одночасно, як вбачається з копій довіреностей від 29.04.2020, посвідчених приватним нотаріусом Зубарєвим І.Ю., ОСОБА_3 та ОСОБА_8 уповноважили ОСОБА_9 бути їх представником з питань реєстрації права власності та будь-яких інших питань щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 114-117). 
Того ж дня, 29.04.2020 було складено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповів усе своє майно відповідачу у справі ОСОБА_1 . У зв`язку з похилим віком ОСОБА_3 , за його дорученням, у його та нотаріуса присутності, текст заповіту підписано ОСОБА_10 , вдома за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 187).
Крім того, з копії довіреності від 21.05.2020, посвідченої приватним нотаріусом Зубарєвим І.Ю., вбачається, що ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_11 бути її представником з питань укладення та підписання договору про визначення часток у квартирі щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 118-119).
25.05.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Зубарєвим І.Ю., та зареєстрований в реєстрі за №1335. Відповідно до якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_1 , на умовах довічного утримання, а ОСОБА_1 зобов`язалась довічно утримувати відчужувача. Відчужувач ОСОБА_3 письменний, але через похилий вік не має можливості розписатися. На його особисте прохання, в його та нотаріуса присутності розписалася ОСОБА_11 . Договір підписано вдома за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із похилим віком ОСОБА_3 (т.1, а.с. 183-184). 
25.05.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Зубарєвим І.Ю., та зареєстрований в реєстрі за №1331. Відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_1 належну їй на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_1 , на умовах довічного утримання, а ОСОБА_1 зобов`язалась довічно утримувати відчужувача. Договір підписано вдома за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із похилим віком ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 185-186). 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією актового запису про смерть №7916 від 01.06.2020 (т.2, а.с. 44). 
Як вбачається з виписки із медичної картки стаціонарного хворого №706 від 30.01.2020 КНП «Харківська клінічна лікарня №7» ХМР, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікування з 23.01.2020 по 30.01.2020 з діагнозом повторний ішемічний інсульт (лакунарний 01.2020) у басейні лівої середньої мозкової артерії з сенсорно-амнестичною афазією. Скарги зі слів родичів на порушення мови, неправильно називає предмети, плутає інформацію, дезорієнтований в часі та просторі, хиткість при ходьбі, зниження пам`яті, загальну слабкість. Рекомендовано: спостереження у терапевта, невропатолога, психіатра поліклініки за місцем проживання (т.1, а.с.195). 
КНП «Міська поліклініка №6» ХМР листом №255 від 15.02.2021 повідомила, що надати інформацію про звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за медичною допомогою до лікаря психіатра неможливо, у зв`язку із тим, що згідно ліцензії на медичну практику, така послуга у поліклініці №6 не передбачена (т.2, а.с.46). 
Відповідно до повідомлення Московського ВП ГУНП в Харківській області від 21.10.2020, 22.10.2019 о 18-39 год зі служби «102» до Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що заявниця ОСОБА_4 , 1939 року народження, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , розмовляє по телефону зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , 84 роки, страждає на втрату пам`яті, який о 16-00 год вийшов на прогулянку і зараз не знає де він знаходиться, просить поліцію допомогти знайти чоловіка. Дане повідомлення було зареєстровано до ЖЕО №48903 від 22.10.2019 Московського ВП, матеріал розглянуто згідно ЗУ «Про звернення громадян» (довідка №16326 за 2019 рік) (т.1, а.с.189).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №203 від 26.04.2021 складеного КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» ОСОБА_4 , за представленими даними, в момент укладення договору довічного утримання, 25.05.2020 ознак хронічного, стійкого психічного розладу не виявляла. ОСОБА_4 за представленими даними, в момент укладення договору довічного утримання, 25.05.2020, за своїм психічним станом була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вирішення питання №2, №3 ухвали не є компетенцією судово-психіатричної експертизи (т.2, а.с.54-56). 
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №251 від 21.05.2021 складеного КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3»  ОСОБА_3 , за представленими даними, в момент укладення договору довічного утримання 25.05.2020 та в момент укладення заповіту 29.04.2020 виявляв ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у формі судинної деменції. ОСОБА_3 за представленими даними, в момент укладення договору довічного утримання, 25.05.2020 та в момент укладення заповіту 29.04.22020, за своїм психічним станом був не здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.2, а.с.57-60).
Відповідачка не спростувала вказані висновки судово-психіатричної експертизи. У судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_12 яка працює лікарем терапевтом . Вона повідомила суду апеляційної інстанції про те, що ніякої неадекватної поведінки у ОСОБА_3 не спостерігала. Разом з тим, в цих показаннях свідків відсутні покликання на медичні документи, які були у розпорядженні судових експертів, свідок не лікарем-психіатром, її спостереження за ОСОБА_3 у зазначений період часу були епізодичним, не ґрунтується на обстеженні стану його психіки та відповідної медичної документації. 
Колегія суддів не вважає, що такі показання свідка ОСОБА_12 , яка не є лікарем-психіатром, спростовують вищевказані висновки судово-психіатричних експертиз, які ґрунтуються на об`єктивних медичних даних щодо стану заповідача ОСОБА_3 на день укладення спірних правочинів, зроблені кваліфікованими судовими експертами – психіатрами.
Оскільки відповідачка встановлених судом відповідно до наявних у справі доказів не спростувала, колегія суддів відхиляє доводи скарги.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката – Царьова Романа Валерійовича залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий  В.Б. Яцина.

Судді   Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.