Справа № 191/1216/25 
Провадження № 2/191/562/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Синельникове 
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Окладнікової О.І.,
за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,
представника позивача – адвоката Красавцевої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:
17.03.2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів.
У позовній заяві позивач посилався на те, що 07.06.2013 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 556.
Згідно з рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 10.11.2017 у справі № 431/4142/17 шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Від цього шлюбу народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.03.2015.
Старобільським районним судом Луганської області винесено судовий наказ від 26.09.2017 року про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 25 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
На сьогоднішній день у позивача на утриманні перебувають двоє моїх малолітніх дітей. Від шлюбу з ОСОБА_4 , що укладений 12.06.2022 згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , народилася донька — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 11.10.2023 у справі № 752/16354/23 визнано ОСОБА_1 усиновлювачем малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_4 від першого шлюбу. 22.05.2024 року Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також, на утриманні у позивача перебуває непрацездатний дідусь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є пенсіонером, має невеликий розмір пенсії та хворіє. Згідно консультаційного висновку КМКОЛ «Центр мікрохірургії ока» ОСОБА_8 має діагноз: термінальна неоваскулярна глаукома лівого ока, у зв`язку з чим проходить обстеження та стаціонарне лікування за призначенням лікаря 2 рази на рік, тобто постійно потребує коштовного медичного лікування. Інших родичів, що можуть здійснювати догляд за ОСОБА_8 , немає, його дружина ОСОБА_9 померла, донька ОСОБА_10 - проживає в Канаді. Враховуючи викладені обставини, дідусь ОСОБА_8 проживає разом з онуком ОСОБА_1 , який здійснює за ним постійний догляд, оплату його обстежень та лікування.
Позивач вважає, що для забезпечення потреб дітей доцільним є зменшити розмір аліментів до 1/6 частки від усіх його доходів, що становитиме 2085 грн, що є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на вищевикладене вважає, що за рішенням суду повинно бути зменшено розмір аліментів, що стягуються на користь відповідача. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги перебування на його утриманні непрацездатних та малолітніх осіб, вважає за необхідне звернутися за зменшенням розміру аліментів, які стягуються за судовим наказом на утримання малолітньої дитини.
Причини, які спонукають його звернутися з цією заявою, є обґрунтованими через що існують всі підстави для її задоволення та захисту потреб інших дітей позивача та непрацездатного дідуся. 
Оскільки, м. Харків постійно перебуває під ворожими обстрілами, порушенням роботи об`єктів критичної інфраструктури міста, скорочення робочих місць тощо, з початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_1 втратив основний дохід, був змушений виїхати з міста та евакуювати членів родини. Тому, за період 2022-2025 рр. згідно розрахунку аліментів за ОСОБА_1 обліковуються заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 113880,72 грн. Наразі, ОСОБА_1 вчиняються дії з добровільного погашення заборгованості зі сплати аліментів шляхом погашення її безпосередньо стягувачу ОСОБА_2 в порядку, погодженому між ними. Однак, враховуючи зміни обставин у особистому житті - народження доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та усиновлення ОСОБА_7 , згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.10.2023, що набрало законної сили 13.11.2023, у ОСОБА_1 немає можливості сплачувати аліменти у визначеному у судовому наказі розмірі, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. Враховуючи викладене, розмір аліментів повинен бути переглянутий та зменшений з моменту настання обставин, що є підставою для їх зменшення, а саме з 13.11.2023. Відповідно до розрахунку заборгованості по виплаті аліментів від 10.03.2025, виданого в межах виконавчого провадження № 56015744, заборгованість по виплаті аліментів ОСОБА_1 становить 113880,72 грн. За період з грудня 2023 по березень 2025 року заборгованість становить: 3127,5 грн * 16 місяців = 50 040,00 грн. При розрахунку заборгованості, виходячи з проведеного перерахунку - 2085 грн, заборгованість за період з грудня 2023 по березень 2025 становитиме: 2085,00 грн * 16 місяців = 33 360, 00 грн. Таким чином, 50 040,00 грн - 33 360, 00 грн. = 16 680,00 грн. Заборгованість за період з грудня 2023 по березень 2025 підлягає зменшенню на 16680,00 грн.
Згідно з Розпорядженням Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», територіальну підсудність Старобільського районного суду Луганської області визначено за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
Ухвалою суду від 03.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 25.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що судовим наказом, виданим Старобільським районним судом Луганської області 26.09.2017 року, з позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 25 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-10).
Як вбачається із копії розрахунку заборгованості по виплаті аліментів, станом на 10.03.2025 року заборгованість ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , по виплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 139049,47 грн., та сплачувати аліменти позивач перестав з лютого 2022 року (а.с.11-12).
18.06.2022 року позивач уклав шлюб зі ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 18.06.2022 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.22).
У ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилася спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.14).
Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являються ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.21).
У позивача є дід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження матері позивача ОСОБА_12 серії НОМЕР_5 (а.с.29), свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_13 та ОСОБА_12 серії НОМЕР_6 (а.с.32), скріну із сервісу «Дія» актового запису про народження №5932 ОСОБА_1 , батьками якого зазначено ОСОБА_13 та ОСОБА_10 (а.с.27-28).
Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_7 , ОСОБА_8 , 1940 р.н., являється пенсіонером по віку (а.с.36).
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, згідно зі статтею 141 СК України.
Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину передбачені положеннями статті 181 СК України та визначаються за домовленістю між ними. Зокрема, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом, відповідно до ч.1 ст.192 СК України.
Виходячи зі змісту статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Аналогічно і значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він одружився та усиновив доньку своєї дружини – ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Крім того, у нього з дружиною народилася ще одна дитина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 також на його утриманні перебуває дідусь – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який являється пенсіонером, має невеликий розмір пенсії та хворіє.
Аналіз вищевказаної ст.192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану не є самостійною та не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Про що зазначено в Постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2017/19 та від 09.09.2021 року по справі №554/3355/20.
Тобто, зміна сімейного стану позивача, а саме його одруження, усиновлення дитини та народження ще однієї дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, якщо не було зміни матеріального стану.
Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника осіб, яким він за законом зобов`язаний надавати утримування, і які фактично перебувають на його утриманні.
Висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Наведені у позові доводи позивача про зменшення розміру аліментів суд вважає недостатніми, оскільки наявність у позивача ще двох дітей не являється вагомою підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Старобільського районного суду Луганської області від 26.09.2017 року у розмірі частки від всіх доходів, адже, навіть, у такому випадку, враховуючи рівність дітей, на утримання трьох дітей позивач буде витрачати частки свого заробітку, а буде залишатися для нього. 
Крім того, позивач являється працездатним чоловіком, який, крім дітей, інших осіб на утриманні не має, оскільки належними матеріалами справи не доведено перебування діда ОСОБА_8 на утриманні позивача, адже доказово підтверджено лише наявність родинних зв`язків та те, що він хворіє. Доказів того, що дід позивача проживає з ним, що позивач витрачає кошти на його утримання та лікування суду не надано. Як не надано доказів того, що дід позивача потребує матеріальної допомоги, адже до позову не долучено доказів про його доходи. Посилання позивача на те, що його мати проживає у іншій країні, не свідчить про те, що вона не допомагає своєму батькові матеріально.
Зміна сімейного стану позивача, а саме одруження, усиновлення дитини та народження ще однієї дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (Постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/017/19).
У той же час позивачем взагалі не було надано доказів щодо його доходів, які б підтвердили погіршення його матеріального становища чи його скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості порівняти його доходи, які були раніше і на даний час, та встановити, чи взагалі відбулася зміна матеріального становища.
Також суд бере до уваги пояснення представника позивача, що позивач офіційно не працює і це пов`язано з мобілізаційними заходами. Тобто суд робить висновок, що позивач, будучи працездатним чоловіком мобілізаційного віку, свідомо прийняв рішення не працевлаштовуватися, так як остерігається мобілізації.
Крім того, важливою обставиною, на думку суду, є те, що позивач взагалі перестав платити аліменти на утримання доньки ОСОБА_15 не з часу народження другої доньки чи усиновлення третьої дитини, а значно раніше.
Таким чином, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів з частини з усіх видів його заробітку на 1/6 частину, то і підстав для здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів також немає, а відтак у задоволені позову слід відмовити у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 19, 81-83, 141, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя      О.І. Окладнікова