П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 484/6012/25	
Перша інстанція: суддя Медведєва Н.А.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Бітова А.І.,
Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 листопада 2025р. про повернення позовної заяви по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Синельниківського РТЦКСП, в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 1.08.2025р..
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 листопада 2025р. у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Риженка Д.О. про поновлення строку звернення до суду з позовом відмовлено, а адміністративний позов ОСОБА_1 до Синельниківського РТЦКСП про скасування постанови про адміністративне правопорушення повернуто.
Не погодившись із даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено підстав на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Проте, з таким висновком суду не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіряючи правомірність та законність ухвали суду про повернення позовної заяви позивачеві, судова колегія виходить з наступного.
Згідно з ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ПР №217 від 1 серпня 2025р. про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Процесуальним законом встановлено на оскарження 10-денний строк з дня ухвалення такої постанови.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Пунктом 9 ч.4 ст.169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.10.2025р. адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху.
Також суд першої інстанції у вищевказаній ухвалі зазначив, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом надання суду доказів на підтвердження того, що він дізнався про винесення постанови про адміністративне правопорушення від 1.08.2025р. саме 21.10.2025р. або вказати інші підстави для поновлення строку із наданням доказів на підтвердження викладеного.
3.11.2025р. через ЄСІТС представником позивача були подані до суду додаткові пояснення щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.
На підставі ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частиною 1 ст.123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
У заяві про поновлення строку позивач зазначив, що 26.07.2025р. він був викрадений працівниками поліції та доставлений до Синельниківського РТЦКСП, де відносно нього був складений протокол серії ПР №217. У вказаному протоколі було зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11:00год. 1.08.2025р. у приміщенні відповідача.
Позивач вказує, що 1.08.2025р. о 11:00год. прибув до відповідача, однак розгляд вказаних матеріалів не відбувся з невідомих причин.
21 жовтня 2025р. позивачу було арештовано рахунки, що підтверджується постановою головного державного виконавця Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про арешт коштів боржника від 21 жовтня 2025р. ВП №79405356.
Як вказує позивач, що у той же день він звернувся до ВДВС та ознайомився з постановою про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, серії ПР №217.
Позивач вказує, що саме з цієї дати він отримав інформацію про зміст та реквізити постанови. Після цього, діючи без зволікання, він звернувся до суду з позовом 29.10.2025р.. 
Так, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вказав на неповажність наведених позивачем причин пропуску строку звернення до суду з означеними позовними вимогами.
При перевірці поважності підстав для поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції надав оцінку лише тому, що позивач з 1.08.2025р. мав реальну, об`єктивну можливість вчинити активні дії з метою отримання інформації з приводу розгляду протоколу, складеного відносно нього, та прийняте відповідачем рішення про вчинене ним правопорушення, проте не виявив такого бажання. Тобто, він з 1.08.2025р. мав можливість вчинити відповідні дії з метою захисту своїх прав шляхом оскарження протиправних дій відповідача та винесеної відносно нього постанови.
Водночас, судом першої інстанції не досліджено обставини, коли позивач дізнався про оскаржувану постанову і чи направлялася така постанова позивачу.
У свою чергу, слід зазначити, що, згідно з фактичними обставинами справи, спірна постанова винесена відповідачем 1.08.2025р. за відсутності позивача, в інший час, ніж було зазначено у протоколі ПР №217, а докази про повідомлення позивача про перенесення розгляду справи, скерування копії такої постанови на адресу позивача в матеріалах справи відсутні.
Отже, оскаржувана постанова не була вручена позивачу ні в день її складання, ні направлена поштою.
Колегія суддів звертає увагу, що обов`язок належного доведення факту вручення постанови покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача, який оскаржує таке рішення.
Саме орган, який її виніс, повинен довести факт повідомлення особи про притягнення до адміністративної відповідальності, що відповідає вимогам статей 9 і 77 КАС України.
За відсутності доказів направлення або вручення постанови у строки, визначені законом, момент фактичного ознайомлення з нею у виконавчій службі є єдиною можливою та об`єктивно підтвердженою датою, з якої у позивача виникло право на її оскарження.
До того ж, діючи добросовісно і без зволікання після отримання інформації про постанову, позивач звернувся до суду у розумний строк, а тому висновок суду першої інстанції про безпідставне пропущення строку є необґрунтованим.
Неврахування судом першої інстанції обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо поважності причин пропуску строку, свідчить про порушення приписів КАС України та принципу верховенства права, який вимагає забезпечення реального, а не формального доступу до правосуддя.
Практика ЄСПЛ, зокрема рішення «Устименко проти України», вимагає, щоб національні суди не застосовували процесуальні строки як перепону для реалізації права на суд, якщо особа діяла сумлінно та була позбавлена можливості дізнатися про рішення, яке її стосується.
Така правова позиція кореспондується з висновками Верховного Суду, зокрема викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 лютого 2024р. у справі №990/270/23, де наголошено, що суди мають виходити не з формального підходу до обчислення строків, а досліджувати реальні обставини отримання рішення, що оскаржується, та забезпечувати пропорційність процесуальних обмежень.
Аналогічний підхід висловлено у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020р. у справі №813/3756/17, в якій наголошено, що відсутність належного доказу вручення рішення суб`єктом владних повноважень не може позбавляти особу можливості на ефективний судовий захист, а момент фактичного ознайомлення є відправною точкою для перебігу строку звернення до суду. Надаючи перевагу реальним обставинам, суди зобов`язані застосовувати принцип верховенства права та не допустити надмірного формалізму, який створює перешкоди у доступі до правосуддя.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо поважності пропуску позивачем строку дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до обмеження права позивача у доступі до правосуддя, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,320,322,325,328 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 листопада 2025р. про повернення позовної заяви скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко