Справа № 183/12082/25
№ 1-кп/183/1618/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 року Дніпропетровська обл.,
м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю - секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025042350001321 від 28.10.2025 року та за № 12025042350001319 від 28.10.2025 р. за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гуляйполя, Запорізької обл., громадянина України, з базовою середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора безпілотних літальних апаратів 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів на посаді стрільця 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти, військової частини НОМЕР_1 штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.
Так, з метою виконання завдань за призначенням особовий склад військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і солдат ОСОБА_5 розташувались поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану).
Реалізуючи свій злочинний намір, солдат  ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на особливий період і проходячи її на посаді оператора безпілотних літальних апаратів 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1–4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 14 жовтня 2025 року самовільно залишив місце розташування підрозділу в районі населеного пункту Українка Кам`янського району Дніпропетровської області, чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися до 28 жовтня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місця знаходження, а саме на території м. Самар Дніпропетровської області, де був затриманий правоохоронним органом, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено (далі – Епізод № 1).
На цих підставах за Епізодом № 1 ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке кваліфікується як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.
Окрім того, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді стрільця 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти, військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 27 жовтня 2025 року, близько 22 години 00 хвилин, зайшов до приміщення закладу громадського харчування «ELI-PILI», що розташований за адресою: вул. Гетьманська, 27 м. Самар Дніпропетровської обл., де побачив, що відвідувачі у вказаному закладі відсутні. Розуміючи, що заклад зачиняється, в цей момент у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що може знаходитись у вказаному приміщенні.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, викрадення чужого майна, 27 жовтня 2025 року, близько 22 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , продовжуючи знаходитися у приміщенні закладу громадського харчування «ELI-PILI», що розташований за вищевказаною адресою, щоб не бути поміченим працівниками закладу, заховався за диваном щоб дочекатись, доки працівники покинуть місце роботи та зачинять двері закладу.
В цей же день, приблизно о 23 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 , бажаючи довести свій прямий умисел до кінця, виліз із-за дивану, пройшов до кімнати адміністратора, де на поличці побачив сейф, та діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно – небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно – небезпечних наслідків, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, за допомогою знайдених на полиці плакогубців, пошкодив замок на дверцятах сейфу, відчинив його та викрав з нього грошові кошти в сумі 22 370 гривень, а також мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9», який має вбудовану пам`ять 64 Gb, синього кольору вартістю 2999 гривень 67 копійок та який був у прозорому силіконовому чохлі – бампері, вартістю 113 гривень 33 копійки, із сім – картою оператора «Київстар», вартістю 300 гривень, на загальну суму 26 143 гривні, що лежали поруч на столі та які належать ФОП « ОСОБА_6 », після чого заховав їх у кімнаті адміністратора.
27 жовтня 2025 року о 23 годині 57 хвилин до приміщення закладу громадського харчування «ELI-PILI», за викликом про незаконне проникнення на охоронюваний об`єкт, прибули працівники поліції групи реагування Самарівського УПО в Дніпропетровській області та адміністратор закладу ОСОБА_7 , які відчинивши вхідні двері до приміщення, виявили всередині ОСОБА_5 та затримали останнього, тим самим припинили його протиправне діяння.
Таким чином ОСОБА_5 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі (далі – Епізод № 2).
На цих підставах за Епізодом № 2 ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, яке кваліфікується як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у інше приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованих йому діянь та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії:
-за Епізодом № 1 за ч. ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану;
-за Епізодом № 2 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у інше приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив тяжкі злочини.
Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття.
Обставинами, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому є рецидив злочину.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра, лікаря фтизіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо, раніше судимий.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, кількість епізодів вчинених кримінальних правопорушень, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих обставини та обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, думку сторони обвинувачення у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому за вчинення кримінальних правопорушень необхідно призначити покарання: за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць; за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України (з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України) у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
За сукупністю кримінальних правопорушень (відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому остаточно слід остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.
На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та спів мірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вироком від 05 травня 2025 р. у справі № 645/2106/25 Немишлянського районного суду м. Харкова визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за вказаним вироком частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Первомайського міського суду Харківської області від 19.02.2024 р. та остаточно визначене ОСОБА_5 , покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років п`ять місяців. Судом вирішено строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня проголошення вироку з 05 травня 2025р. В строк відбування покарання зарахувати строк тримання обвинуваченого під вартою з 27 лютого 2025р. по 05 травня 2025р. з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.
Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 ухвалою від 22 липня 2025 р. Харківського районного суду Харківської області на підставі ст. 81-1 КК України умовно – достроково звільнений від відбування покарання, призначеного вироком від 05 травня 2025 р. у справі № 645/2106/25 Немишлянського районного суду м. Харкова.
Фактично обвинувачений ОСОБА_5 звільнений з місця відбування покарання 30 липня 2025 р.
Таким чином судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 відбув покарання, яке призначене вироком від 05 травня 2025 р. у справі № 645/2106/25 Немишлянського районного суду м. Харкова у виді позбавлення волі в період 27 лютого 2025 р. по 30 липня 2025 р., що становить п`ять місяців та три дні. Відповідно строк невідбутого покарання за вказаним вироком становить чотири роки триста шістдесят два дні.
Відповідно до ч. 3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (ч. 1 ст. 71 КК України).
Як встановлено судом обвинувачений ОСОБА_5 був умовно – достроково звільнений від призначеного покарання 30 липня 2025 р. Строк невідбутого покарання становить чотири роки триста шістдесят два дні.
Також судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_5 протягом невідбутої частини покарання вчинені нові злочини, а саме: 14 жовтня 2025 р. вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України; 27 жовтня 2025 р. вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що на підставі ч. 3 ст. 81-1, ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 05 травня 2025 р. у справі № 645/2106/25 Немишлянського районного суду м. Харкова та остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.
28 жовтня 2025 р. обвинувачений був затриманий.
Ухвалою слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 р. щодо обвинуваченого ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який під час судового провадження неодноразово продовжувався та діє до сьогоднішнього дня.
Час тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою (з 28 жовтня 2025 р. до дня набрання вироком законної сили) слід зарахувати у строк відбуття ним покарання за цим вироком із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили слід залишити раніше застосований - тримання під вартою.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд - 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць;
-за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.
На підставі ч. 3 ст. 81-1, ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком від 05 травня 2025 р. у справі № 645/2106/25 Немишлянського районного суду м. Харкова, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.
Зарахувати у строк відбуття ОСОБА_5 покарання за цим вироком час тримання його під вартою із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, починаючи з 28 жовтня 2025 р. до дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили (але не більше ніж на строк шістдесят днів) залишити раніше застосований - тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_5 на корить держави витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 2674,20 грн. (дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн. двадцять коп.).
Речові докази: мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmі 9», у прозорому силіконовому чохлі - бампері, зарядний шнур до нього з сім - картою оператора «Київстар» НОМЕР_2 ; павербанк; дев`ят паперових конвертах (зроблених із паперу А4); грошові кошти номіналом 1000 грн - 4 шт; грошові кошти номіналом 500 грн - 24 шт; грошові кошти номіналом 200 грн - 18 шт; грошові кошти номіналом 100 грн - 11 шт; грошові кошти номіналом 50 грн - 25 шт; грошові кошти номіналом 20 грн - 20 шт; грошові кошти номіналом 10 грн - 2 шт, які передані потерпілій ОСОБА_8 , залишити у останньої та вважати переданими за належністю.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Суддя ОСОБА_1