КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 759/6525/25    Головуючий у суді І інстанції:Журибеда О.М.
провадження №22-ц/824/5427/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшов позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 05.09.2021 року укладено договір №4336946 згідно якого відповідач отримав в кредит 7000,00 грн, зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. Станом на дату подання позову заборгованість по даному кредитному договору становить 22999,32 грн, з них 4176, 00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 18823, 32 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги.
28.11.2021 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72 про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором №4336946.
10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-03/2023/1 про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором №4336946.
25.09.2021 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір №978486, відповідно до якого відповідач отримав позику 5000,00 грн, з процентною ставкою 2,00 %, яка нараховується за кожен день користування.
Станом на дату подачі позову заборгованість по даному кредитному договору становить 17092,32 грн, з них 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 12000,00 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 12,32 грн нараховані 3% річних за користування грошовими коштами, 80,00 грн інфляційні збитки.
25.01.2022 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №25/01/2022/1 про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором №978486.
10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором №978486.
Вищевказаний борг виник в результаті невиконання відповідачем обумовлених договорами своїх боргових зобов`язань.
У зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договорами № 4336946 від 05.09.2021 року, №978486 від 25.09.2021 року у розмірі 40091,64 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн.
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором № 4336946 від 05.09.2021 року, № 978486 від 25.09.2021 року у розмірі 40 091 грн 64 коп..
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2422 грн 40 коп. сплаченого судового збору та 13 000 грн понесених витрат на професійну правову допомогу.
25.07.2025 року до суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Зачепіло З.Я. надійшла заява про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі відмовлено.
Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Зазначав, що додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладення та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.
Зауважив також на тому, у відповідності до ст. 517 ЦК України первісні кредитори мали би надати ТОВ «Коллект центр» належні та достовірні докази переказу коштів на рахунок саме ОСОБА_1 ..
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що визначений розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідач вважає, що встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 18823,32 грн за кредитним договором № 4336946 від 05.09.2021 року та 12 000 грн за кредитним договором № 978486 від 25.09.2021 року є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язання за кредитним договором.
Відповідач посилався також на правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23 за позовом ТОВ «Укр кредит фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою встановив, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитом є явно завищеним.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судом першої інстанції витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн, відповідач зазначав про те, що як вбачається з сайту Судова влада України позивач неодноразово приймав участь у судових процесах у подібних правовідносинах, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором, предмет спору у цій справі не є складним, мітить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним, тому для підготовки правової позиції у справі та написання позовної заяви представником не витрачено багато часу. Тому відповідач вважає, що сума коштів у розмірі 13000 грн за надання правової допомоги є завищеною, неспівмірною з складністю справи та підлягає зменшенню.
23 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ТОВ «Коллект центр», просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Щодо перерахування кредитних коштів за договорами, стягнення за якими є предметом розгляду даної справи, позивач зазначав про те, що ТОВ «Мілоан» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ФК «Елаєнс» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства.
Зазначав, що відповідно наявної в матеріалах справи довідки наданої ТОВ «ФК «Елаєнс» вбачається, що 05.09.2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 7000 грн на картку № НОМЕР_1 . Отримувач коштів - відповідач, призначення: кошти згідно договору 4336946.
Також враховуючи, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства.
Дана обставина підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», відповідно до якого 25.09.2021 року здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок НОМЕР_2 який належить позичальнику, у сумі 5000 грн.
Позивача вважає, що зазначені довідки надавача платіжних послуг є належним доказом видачі кредиту.
З приводу визнання боргу відповідачем, позивач зазначав, що з розрахунку боргу первісного кредитора за договором № 4336946 вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення боргу, що в свою чергу свідчить про визнання ним боргу.
Щодо нарахування відсотків позивач зазначав, що відсотки за договорами №978486, №43369946 в межах дії договорів та в дотриманням вимог чинного законодавства.
Щодо витрат на правничу допомогу заявлених позивачем, вказував, що договірні відносини між ТОВ «Коллект центр» та ТОВ «Лігал Ассістанс» за договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, позивач вважає, що будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав відповідача є необгрунтовані. Також позивач наголошував, що розмір гонорару визначається лише за погодження стороною надавачем послуг та клієнтом, а відповідач не вправі втручатися в ці правовідносини. Вважає, що заявлена до стягнення сума витрат позивача є співмірною зі складністю даної справи, а зворотнього відповідачем не доведено.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки відповідачем боргові зобов`язання перед позивачем в добровільному порядку не виконані, даний позов підлягає задоволенню.
Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Встановлено, що 05.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про споживчий кредит №4336946 (а.с. 23-27 том 1).
Договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором U82366.
Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», вбачається, що останнє підтверджує те, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №4336946 від 05.09.2021 року ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником здійснено підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора U82366, дата відправки ідентифікатора позичальнику - 05.09.2021, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - НОМЕР_3 .
Також 25.09.2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладеного електронний договір позики № 978486. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 589ВВnOL4r (а.с. 35 том 1).
Таким чином, враховуючи, що кредитні договори №4336946 від 05.09.2021 року та № 978486 від 25.09.2021 року укладені сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», чому передувала верифікація відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, адреси реєстрації місця проживання, номеру телефону, електронної пошти, а вказані у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, відтак вказане підтверджує факт його укладення.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі №757/40396/20 (провадження №61-850св22).
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що Договір містить РНОКПП ОСОБА_1 , адресу реєстрації місця проживання, а також електронної пошти, і саме такі дані про себе він зазначає у апеляційній скарзі, тобто вони є актуальними та дійсно йому належать.
Таким чином, підписавши кредитний договір №4336946 від 05.09.2021 року та № 978486 від 25.09.2021 року, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Мілоан» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», отримавши від останніх всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів.
Щодо умов договору № 4336946 від 05.09.2021 року.
Відповідно до п.п.1.2, 1.3. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000 грн, кредит надається строком на 30 днів з 05.09.2021 року (строк кредитування).
Відповідно до п. 1.4. договору термін (дата) дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 05.10.2021.
Відповідно до п.1.5.2. договору проценти за користування кредитом - 2625 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту.
Відповідно до п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п.2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Щодо умов договору № 978486 від 25.09.2021 року.
Відповідно до п. 1 договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 договору сума позики становить 5000 грн. Базова процентна ставка (фіксована) - 2%, яка нараховується з другого дня користування позикою до дати повернення позики.
Відповідно до п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування (а.с. 38 том 1).
На підтвердження надання ТОВ «Мілоан» кредиту ОСОБА_1 на підставі договору про споживчий кредит №4336946 від 05.09.2021 року позивачем надано довідку ТОВ «ФК «Елаєнс» від 12.12.2024 року, видана ТОВ «Мілоан», відповідно до якого слідує, що ТОВ «ФК «Елаєнс» було перераховано на номер карти НОМЕР_1 ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7000 грн. Призначення платежу: кошти згідно договору 4336946. Дата проведення платежу: 05.09.2021 року (а.с. 49 том 1).
Дата проведення платежу (05.09.2021 року) повністю збігається із датою укладення кредитного договору №4336946 від 05.09.2021 року.
Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №05/09-2024-1/ТНПП від 05.09.2024 року, товариство підтвердило переказ коштів 25.09.2021 року у розмірі 5000 грн за номером платіжної картки № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , номер договору 978486 (а.с. 42, 43 том 1).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. 
Відповідно до пункту 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 12.12.2024 року та довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №05/09-2024-1/ТНПП від 05.09.2024 року є належними та допустимими доказами на підтвердження перерахування ТОВ «Мілоан», ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором № 4336946 від 05.09.2021 року та договором № 978486 від 25.09.2021 року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його карткові рахунку або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належать.
Оскільки ТОВ «Мілоан», ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» не є банківськими установами, то, відповідно, позбавлені можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.
28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги за кредитними договором ОСОБА_1 №4336946.
25.01.2022 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №25/01/2022/1 про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором ОСОБА_1 №978486.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаними договорами кредиту та позики, що підтверджується самими договором про відступлення права вимоги, актом прийому-передачі до нього та витягом з реєстру боржників.
Згідно розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 4336946 від 05.09.2021 року, станом на 07.03.2025 року заборгованість по даному кредитному договору становить 22999, 32 грн, з них: 4176, 00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 18823, 32 грн заборгованість за процентами (а.с. 55 том 1).
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 978486 від 25.09.2021 року, станом на 07.03.2025 року заборгованість по даному кредитному договору становить 17092, 32 грн., з них: 5000, 00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 12000, 00 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 12, 32 грн нараховані 3%річних за користування грошовими коштами; 80,00 грн інфляційні збитки (а.с. 56 том 1).
Доказів належного виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором № 4336946 від 05.09.2021 року та договором № 978486 від 25.09.2021 року матеріали справи не містять.
Отже, оскільки у встановлений договором строк ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти у розмірі та на умовах, погоджених сторонами, відтак у позивача виникло право на їх стягнення в примусовому порядку.
Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Разом з тим, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року, справа № 902/417/18, а також у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23.
Відсутність позову про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів (див. постанову Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23).
Як вже зазначалось, розмір заборгованості за договором про споживчий кредит № 4336946 від 05.09.2021 року, за тілом кредиту - 4176, 00 грн, заборгованість за процентами - 18 823,32 грн. Тобто, заборгованість за відсотками більш ніж у чотири рази перевищує заборгованість за основним боргом.
Розмір заборгованості за договором № 978486 від 25.09.2021 року, за тілом кредиту - 5000 грн, заборгованість за відсотками - 12000 грн, нараховані 3% річних за користування грошовими коштами - 12,32 грн, 80,00 грн - інфляційні збитки.
Як вбачається нараховані відсотки за договором № 978486 перевищують основну суму боргу (за тілом кредиту) більш ніж в два рази.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за договором про споживчий кредит № 4336946 у розмірі 4176, 00 грн, за договором № 978486 у розмірі 5000 грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість:
за договором про споживчий кредит № 4336946 від 05.09.2021 року у розмірі 4176,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 4176, 00 грн - заборгованість за процентами;
за договором № 978486 від 25.09.2021 року заборгованість у розмірі 5000, 00 грн -заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 5000,00 грн заборгованість за відсотками; 12,32 грн - нараховані 3%річних за користування грошовими коштами та 80,00 грн - інфляційні збитки за період з 25.01.2022 року по 23.02.2022 року (включно).
Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
В позовній заяві позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, яка була надана згідно договору про надання правової допомоги №01-07/2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», 01 липня 2024 року (а.с. 111-113 том 1).
Згідно з заявки на надання юридичної допомоги №346 від 01.02.2025 слідує, що сторони погодили надання наступних правових (юридичних послуг) адвокатським об`єднанням товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 : 1) надання усної консультації з вивченням документів - 4000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн (а.с. 116 том 1).
Відповідно до акту №5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 слідує, що адвокатським об`єднанням надано наступні послуги: 1) надання усної консультації з вивченням документів - 4000 грн; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн.
Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін тощо (постанова Верховного Суду від 01.09.2022 №640/16093/21).
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що сума правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 13 000 грн є не співмірною із складністю справи та наданими адвокатським об`єднанням послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а тому приходить до висновку про наявність правових підстав для її зменшення до 3000 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні, із викладенням резолютивної частини рішення у редакції даної постанови.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачем заявлено позов на суму 40 091,64 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в загальному розмірі 18444,32 грн, що складає 46% від пред`явлених вимог.
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 12 том 1). За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн (а.с. 212 том 1).
Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 46%), тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь ТОВ «Коллект Центр» з ОСОБА_1 підлягало стягненню 1114,30 грн.(2422,40 грн х 46%), при цьому оскільки у задоволенні вимог відмовлено (на 54%) з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1962,14 грн (3633,60 грн х 54%). Відтак, у силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю судового збору у розмірі 847,84 грн (1962,14 грн. - 1114,30 грн.).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4336946 від 05.09.2021 року у розмірі 4176,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 4176, 00 грн - заборгованість за процентами; за договором № 978486 від 25.09.2021 року заборгованість у розмірі 5000, 00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 5000,00 грн заборгованість за відсотками, 12,32 грн - нараховані 3%річних за користування грошовими коштами, 80,00 грн - інфляційні збитки.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 847,84 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ: 44276926, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено «02» квітня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов