Справа №491/893/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді – Надєр Л.М.,
за участю секретаря судового засідання – Білоус А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ананьєві Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 112482 гривні 74 копійки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03 квітня 2017 року між Акціонерним Товариством «Креді Агріколь Банк» та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг №402919/3097254, на підставі якого відповідачу було відкрито поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та видано кредитну картку, а також відповідно до заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка» від 29 жовтня 2020 року було досягнуто угоди щодо встановлення кредитного ліміту на наступних умовах: розмір кредитної лінії (кредитним ліміт) – 83000 гривень 00 копійок строком на 36 місяців; процентна ставка (фіксована) – 34% річних. 18 грудня 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» був укладений договір про відступлення права вимоги №5-2024. Згідно даного договору 23 грудня 2024 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, що був укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем. Відповідно до договору відступлення позивач набув прав кредитора до відповідача за кредитним договором. Відповідач порушувала умови кредитного договору та сплачувала обов`язкові щомісячні платежі із затримкою більш ніж 45 календарних днів. З дати відступлення банком позивачу прав вимоги за кредитним договором відповідачем на рахунок позивача платежі не здійснювались. Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 112482 гривні 74 копійки, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту – 68887 гривень 31 копійка; заборгованість за процентами за користування кредитом – 43595 гривень 43 копійки. 
У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про її процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористалася та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подала, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не зверталася.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак в позовній заяві міститься клопотання представника позивача, в якому він просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судові засідання не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася належним чином відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.47, 51). 
Крім того, інформація щодо даної справи також розміщена в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України – http://an/od.court/gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz.
Частиною 8 ст.178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч.2 ст.191 ЦПК України.
Згідно з ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, у зв`язку з неявкою відповідача, належним чином повідомленої про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин та не повідомлення причин неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги неявку належним чином повідомленої відповідача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи, виданими відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №6258 від 26 вересня 2025 року (а.с.42). 
Судом встановлено, що 03 квітня 2017 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг №402919/3097254, який був підписаний відповідачем власноручним підписом (а.с.7).
В подальшому 29 жовтня 2020 року відповідачем власноручним підписом було підписано заяву про надання банківської послуги «Кредитна Картка», в якій відповідач просить відкрити на підставі договору та цієї заяви поточний (картковий) рахунок та видати їй кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, та відповідно до вказаної заяви відповідачу було надано кредит у гривні шляхом відкриття відповідачеві у банку кредитної лінії з кредитним лімітом 83000 гривень 00 копійок, строком на 36 місяців, процентна ставка (фіксована) – 34,00% річних; реальна процентна ставка за кредитною лінією (фіксована) – 34,71% річних; загальна вартість кредитної лінії – 118744 гривні 06 копійок; максимальний розмір кредитного ліміту – 250000 гривень 00 копійок; орієнтовна реальна процентна ставка за кредитною лінією (розрахована виходячи з максимального розміру кредитного ліміту) – 40,47% річних; орієнтовна загальна вартість кредитної лінії (розрахована виходячи з максимального розміру кредитного ліміту) – 434924 гривні 61 копійка (а.с.8). 
В підтвердження надання Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» відповідачу грошових коштів відповідно до умов вище вказаного договору до позовної заяви додано виписку по рахунку приватного клієнта №140000-2025/0129 за період з 29 жовтня 2020 року по 23 грудня 2024 року, яка сформована 29 січня 2025 року, та якою підтверджується також факт користування відповідачем наданим їй кредитом (а.с.10-13), а також виписки по рахунку за 2023-2024 роки (а.с.14-18). 
18 грудня 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» було укладено договір про відступлення права вимоги №5-2024 відповідно до умов якого АТ «Креді Агріколь Банк» передало (відступило) право вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло право грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та у строки, встановлені цим договором (а.с.22-25), що підтверджується актом приймання передачі розширеного реєстру прав вимог щодо кредитних договорів станом на 23 грудня 2024 року та реєстру прав вимог №1 від 23 грудня 2024 року до договору про відступлення права вимоги №5-2024 від 18 грудня 2024 року (а.с.29 – зворотній бік), реєстром прав вимоги №2 від 23 грудня 2024 року, відповідно до якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №402919/3097254 від 29 жовтня 2020 року (а.с.30-32), платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №14836 від 24 грудня 2024 року про оплату згідно договору про відступлення права вимоги №5-2024 від 18 грудня 2024 року (а.с.33). 
Розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вище вказаним кредитним договором підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості станом на 23 грудня 2024 року, сформованим первісним кредитором (а.с.9), а також розрахунком заборгованості станом на 21 серпня 2025 року, сформованим позивачем (а.с.9 – зворотній бік).
Також встановлено, що 15 квітня 2025 року та 21 серпня 2025 року позивачем направлялись відповідачу повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором та вимога достроково повернути всю суму кредиту, проценти за користування кредитом (а.с.19-20), так факт направлення вказаних документів підтверджується описами вкладення до цінного листа та квитанціями до них від АТ «Укрпошта» (а.с.21).
Згідно з положеннями ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною 1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до положень ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Частиною 1 ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно положень ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У відповідності до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
У відповідності до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У відповідності до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом ч.1 ст.4 Закону України 12 липня 2001 року №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон №2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
У п.5 ч.1 ст.1 Закону №2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в ст.6 Закону №2664-III.
Так, за змістом ч.1 ст.6 Закону №2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Крім того, відповідно до п.1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (п.6 ч..1 ст.4 Закону №2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (ч.1 ст.1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом ч.2 ст.1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи та як зазначалося вище, 18 грудня 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» було укладено договір про відступлення права вимоги №5-2024 відповідно до умов якого АТ «Креді Агріколь Банк» передало (відступило) право вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло право грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та у строки, встановлені цим договором, що підтверджується актом приймання передачі розширеного реєстру прав вимог щодо кредитних договорів станом на 23 грудня 2024 року та реєстру прав вимог №1 від 23 грудня 2024 року до договору про відступлення права вимоги №5-2024 від 18 грудня 2024 року, реєстром прав вимоги №2 від 23 грудня 2024 року, відповідно до якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №402919/3097254 від 29 жовтня 2020 року, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №14836 від 24 грудня 2024 року про оплату згідно договору про відступлення права вимоги №5-2024 від 18 грудня 2024 року.
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору, а тому до ТОВ «ФК «Брайт-К» перейшло право вимоги за договором №402919/3097254 від 03 квітня 2017 року, укладеним між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 ..
Суд вважає, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору. Відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання нею кредитних коштів та виниклої заборгованості.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, укладеного між відповідачем та АТ «Креді Агріколь Банк» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення не позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 112482 гривні 74 копійки.
Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 280-281, 354 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К», яке знаходиться за адресою: Київська область, м. Київ, вул. Гніздовського Якова, 1, ЄДРПОУ 41874691, заборгованість за кредитним договором №402919/3097254 від 03 квітня 2017 року у розмірі 112482 (сто дванадцять тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 74 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К», яке знаходиться за адресою: Київська область, м. Київ, вул. Гніздовського Якова, 1, ЄДРПОУ 41874691, витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Надєр Л.М.

Рішення набуло законної сили "__"__________________20___ року.