Справа № 420/5460/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 26 лютого 2026 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі-відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови від 03.02.2026 №1500-0203-8/16820 в поновленні прав ОСОБА_1 на належний відсотковий розмір пенсії (90%) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, із застосуванням обмеження у розмірі десяти прожиткових мінімумів (максимальним розміром), установленими для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2019, 01.04.2022, 01.03.2023, 01.03.2024, 01.03.2025 та пониження суми пенсії на коефіцієнт, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати, виплатити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення починаючи з 01.12.2019, 01.04.2022, 01.03.2023, 01.03.2024 року без застосування обмеження пенсійних виплат максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених виплат;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати, виплатити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення починаючи з 01.01.2025 та 01.03.2025 року, без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", з урахуванням проведених виплат.
Позиція позивача обґрунтовується наступним
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, те деяких інших осіб».
Позивач вказує, що відповідач в односторонньому порядку та без належних правових підстав зменшив основний розмір пенсії з 90% до 70%, чим порушив принцип незмінності умов пенсійного забезпечення, визначених на момент призначення пенсії та наголошує, що ГУ ПФУ в Одеській області протиправно застосовувало обмеження виплати пенсії сумою, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Такі обмеження відповідачем послідовно застосовувалися з 01.12.2019 року, з 01.04.2022 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року, з 01.03.2025 року.
Позивач через представника звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з адвокатським запитом від 27.01.2026 року №27/01-Ф, у якому просив надати розрахунки заборгованості на виконання судового рішення у справі №420/22177/21, обґрунтувати причини зменшення основного розміру пенсії з 90% до 70%, нарахувати доплату у сумі 2000 грн, згідно з Постановою КМУ №713 та припинити обмеження виплати пенсії максимальним розміром.
У відповідь на запит відповідач листом від 03.02.2026 року №1500-0203-8/16820 фактично відмовив у задоволенні вимог, підтвердивши застосування обмеження пенсії сумою 25 950 грн, станом на лютий 2026 року та обчислення її розміру виходячи з 70% грошового забезпечення. 
Позивач вважає що дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії без обмеження розміру пенсії порушують його право на належний рівень пенсійного забезпечення тому звернувся з цім позовом до суду.
Позиція відповідача обґрунтовується наступним
Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 року у розмірі 70% грошового забезпечення проведено правомірно відповідно до чинної на той момент редакції статті 13 Закону № 2262-XII, а подальше обмеження виплат максимальним розміром у 2022, 2023 та 2024 роках здійснювалося на виконання вимог статті 2 Закону №3668, яка є чинною та обов`язковою до застосування.
Водночас пенсійний орган наголошує, що у 2025 та 2026 роках виплата пенсії із застосуванням обмежень і понижуючих коефіцієнтів є законною, оскільки прямо передбачена спеціальними нормами статтей 46 та 30 законів про Державний бюджет на відповідні роки та постановами КМУ №1 і №1778, що діють у період воєнного стану, у зв`язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Процесуальні дії та клопотання учасників процесу
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами в порядку ст.263 КАС України.
13 березня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід.№ЕС/28028/26).
Станом на 23 березня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача та відповідача, суд встановив наступні факти та обставини.
Обставини справи встановлені судом
Позивач з 14.01.1999 отримує пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.
Рішенням одеського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року в справі №420/14572/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 90% відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку з 01.01.2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з основного розміру пенсії 90% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням вже виплачених сум.
Рішенням одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 року в справі №420/22177/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду країни в Одеській області щодо відмови у здійсненні перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення № 33/36-533-у від 03.11.2021 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення № 33/36-533-у від 03.11.2021 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення з виплатою різниці в пенсії з 01.12.2019 по день проведення такого перерахунку.
Позивач через представника звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з адвокатським запитом від 27.01.2026 року №27/01-Ф, у якому просив надати розрахунки заборгованості на виконання судового рішення у справі №420/22177/21, обґрунтувати причини зменшення основного розміру пенсії з 90% до 70%, нарахувати доплату у сумі 2000 грн, згідно з Постановою КМУ №713 та припинити обмеження виплати пенсії максимальним розміром.
У відповідь на запит відповідач листом від 03.02.2026 року №1500-0203-8/16820 відмовив у задоволенні вимог, підтвердивши застосування обмеження пенсії сумою 25 950 грн, станом на лютий 2026 року та обчислення її розміру виходячи з 70% грошового забезпечення. 
Судом встанровлено, що згідно:
- відомості від 18.03.2022 року про перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26 216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 26 665,98 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 16 380,00 грн.
- відомості від 02.02.2022 року про перерахунок пенсії позивача з 01.03.2022 року зазначено основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення – 11 196,44 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 13 286,94 грн. 
- відомості від 18.03.2022 року про перерахунок пенсії позивача з 01.04.2022 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26 216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 30 410,29 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 19 340,00 грн.
- відомості від 02.02.2026 року про перерахунок пенсії позивача з 01.03.2023 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 31 950, 40 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 20 930,00 грн. 
- відомості від 02.02.2026 року про перерахунок пенсії позивача з 01.03.2024 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 33 517,40 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 23 610,00 грн.
- відомості від 02.02.2026 року про перерахунок пенсії позивача з 01.03.2025 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 35 014,40 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 23 610,00 грн. 
- відомості від 02.02.2026 року про перерахунок пенсії позивача з 01.01.2026 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 35 075,54 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 25 590,00 грн. 
Не погоджуючись з вищевказаними перерахунками, вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменьшення відсоткового визначення основного розміру пенсіх від грошового забезпечення та обмеження пенсії максимальним розміром такими, що порушують конституційні права позивача, останні звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Джерела права та висновки суду
Згідно із частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, регулюється нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року (далі Закон №2262-ХІІ).
Відповідно до преамбули цього Закону, держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Провівши правовий аналіз зазначених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що положення ст.13 Закону №2262-ХІІ (якою встановлено розмір пенсії виходячи з 90 відсотків грошового забезпечення) може застосовуватись лише до правовідносин, що виникли після 01.04.2014 року (дати набрання чинності відповідної редакції Закону) та стосуються саме питань призначення пенсії, а не її перерахунку, оскільки до останнього застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави саме перерахунку пенсії.
Тобто, при перерахунку пенсії відповідач повинен був застосувати норми частини 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90% від розміру грошового забезпечення, яке враховано при обчисленні пенсії.
Частиною 3 статті 1 Закону №2262-ХІІ встановлено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Нормами ст.63 Закону №2262-ХІІ врегульовано порядок здійснення перерахунку раніше призначених пенсій, так, відповідно до ч.4 ст.63 Закону, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Однак, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також не передбачено зменшення встановленого на момент призначення пенсії відсотку основного розміру пенсії у разі проведення її перерахунку.
Отже, суд зазначає, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.
Перерахунок пенсії позивачу проведений на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21.02.2018 року (далі Постанова №103). При цьому, при здійсненні такого перерахунку, відповідачем застосовано не тільки новий розмір грошового забезпечення, визначений постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року (як передбачено Постановою), але й змінено розмір відсоткового співвідношення до грошового забезпечення, встановленого ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Суд вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправними з огляду на наступне.
Положеннями п.1 Постанови №103 встановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Окрім того, п.1 Постанови №103 врегульовано порядок здійснення таких виплат.
Разом з тим, Постанова №103 жодним чином не регламентує відсоткове співвідношення розміру пенсії та грошового забезпечення. Розмір пенсії військовослужбовцям визначається виключно нормами Закону.
Суд зазначає, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців орган Пенсійного фонду України має застосовувати норму, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, оскільки її призначення та перерахунок є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, а тому внесені зміни до ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії.
Зазначеного висновку дійшов також Верховний Суд в постанові від 04.02.2019 року у справі №240/5401/18.
Це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є зменшення відсоткового розміру основної пенсії, призначеної за Законом №2262-ХІІ, при здійсненні перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям Постанови КМУ №704 відповідно до ст.63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ №103.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Норми ст.58 Конституції України закріпили принцип незворотності дії в часі законів та інших правових актів, відповідного до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Цей принцип належить розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, а дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акта, а також необхідною умовою довіри до держави і права.
За приписами ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Таким чином, зміна розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення, що відбулася відповідно до положень ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ (в редакції, що діяла з 20.01.2018 року, тобто на момент проведення перерахунку пенсії позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 09.12.2015 року) після призначення пенсії позивачу, не може бути підставою для зменшення розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.
Внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-17 від 08 липня 2011 року та Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII від 27 березня 2014 року зміни до частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90% та 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при первинному призначенні пенсій. 
Тому, відповідач при перерахунку пенсії позивача повинен був застосувати норми ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ саме в редакції, що діяла на час призначення пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90% від розміру грошового забезпечення.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо перерахунку та виплати пенсії позивачу починая з 01.12.2019 року на підставі рішення суду від 18.01.2022 по справі №420/22177/21, з урахуванням основного розміру пенсії 70% відповідних сум грошового забезпечення та наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії позивача, виходячи з основного розміру 90% грошового забезпечення.
Щодо обмеження пенсії максимальним розміром суд зазначає наступне.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-VI внесено зміни до Закону від 09.04.1992 року № 2262-XII, а саме доповнено статтю 43 новою частиною сьомою, згідно якої максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, внесено зміни до Закону від 09.04.1992 року № 2262-XII, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, а саме частину 7 статті 43, яку викладено в наступній редакції «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність» та доповнено реченням такого змісту «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».
Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року положення частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Згідно частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункт 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 року (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України Рішення від 20.12.2016 у справі № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20.12.2016 року норм частини 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною частини 7 статті 43 Закону від 09.04.1992 року №2262-XII, така норма вважається «відсутньою» у тексті Закону.
Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Разом з тим, суд зазначає, що частини 7 статті 43 Закону від 09.04.1992 року № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з часу прийняття рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.
Буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі від 09.04.1992 року № 2262-XII була відсутньою норма частини 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Тобто, вказане означає, що починаючи із 2017 року стаття 43 Закону від 09.04.1992 року № 2262-XII не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 року № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії - «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 року у справі №638/6363/17 та від 12.03.2019 року у справі № 522/3049/17.
Крім цього суд звертає увагу й на те, що принцип обов`язковості рішень Конституційного Суду України, та їх властивість «негативної нормотворчості» проявляється у недопустимості запровадження правового регулювання з тими самими недоліками.
Зокрема, Конституційний Суд України в пункті 7 Рішення від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені». Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Наведені висновки теж спростовують твердження відповідача про те, що стаття 43 Закону від 09.04.1992 року № 2262-XII на момент перерахунку пенсії носила імперативний характер та в установленому законодавством порядку неконституційною не визнавалася.
Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004).
Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 року № 7-рп/2004).
Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом від 09.04.1992 року № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Як було встановлено з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу перераховано пенсію та після перерахунку виплата пенсії вбачається що:
Згідно відомості про перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26 216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 26 665,98 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 16 380,00 грн.
Згідно відомості про перерахунок пенсії позивача з 01.03.2022 року зазначено основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення – 11 196,44 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 13 286,94 грн. 
Згідно відомості про перерахунок пенсії позивача з 01.04.2022 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26 216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 30 410,29 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 19 340,00 грн.
Згідно відомості про перерахунок пенсії позивача з 01.03.2023 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 31 950, 40 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 20 930,00 грн. 
Згідно відомості про перерахунок пенсії позивача з 01.03.2024 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 32 886,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 33 517,40 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 23 610,00 грн.
Згідно відомості про перерахунок пенсії позивача з 01.03.2025 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 35 014,40 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 23 610,00 грн. 
Згідно відомості про перерахунок пенсії позивача з 01.01.2026 року зазначено основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення – 26216,48 грн., з урахуванням індексації та доплати підсумок пенсії позивача з надбавками – 35 075,54 грн. З урахування максимального розміру пенсії – 25 590,00 грн. 
Суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не доведено правомірність застосування відповідачем максимального розміру пенсії, а саме з 01.12.2019 року, з 01.03.2022 року, з 01.04.2022 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року, з 01.03.2025 року та з 01.01.2026 року.
Таким чином, враховуючи зміст позовних вимог та вищевикладене, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту буде визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку та виплаті пенсії позивачу з 01.12.2019 року, з 01.03.2022 року, з 01.04.2022 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року, з 01.03.2025 року та з 01.01.2026 року з обмеженням максимального розміру пенсії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.12.2019 року, з 01.03.2022 року, з 01.04.2022 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року, з 01.03.2025 року та з 01.01.2026 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовних вимог у частині застосування положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», суд зазначає, що такі вимоги не грунтуться на доказах наданих позивачем, відсутні в матеріалах справи та є передчасними. Суд не має підстав стверджувати що перерахунок пенсії позивачу на час розгляду справи станом на 01.01.2025 року вже проведений та має ознгаки протиправності, а отже відсутні належні та допустимі докази порушення його прав у цій частині. Заявлені вимоги фактично спрямовані на врегулювання правовідносин на майбутнє, що не відповідає завданням адміністративного судочинства. У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат за ст. 139 КАС України судом не проводиться. 
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 143, 242-246, 258, 261, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% при проведенні перерахунку пенсії починаючи з 01.12.2019 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 по справі №420/22177/21.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату з 01.12.2019 року ОСОБА_1 у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 по справі № 420/22177/25, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року, з 01.03.2022 року, з 01.04.2022 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року, з 01.03.2025 року та з 01.01.2026 року з обмеження її максимальним розміром.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року, з 01.03.2022 року, з 01.04.2022 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року, з 01.03.2025 року та з 01.01.2026 року без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385). 

Суддя С.О. Cтефанов