ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2026 р. Справа№ 910/8233/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Євсікова О.О. 
Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_1
від відповідача: не з`явились 
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ІНФОРМАЦІЯ_2
на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2025 (повне судове рішення складено 04.11.2025.
у справі № 910/8233/25 (суддя Удалова О. Г.)
за позовом  ІНФОРМАЦІЯ_3
до ІНФОРМАЦІЯ_2
про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_4 штрафу

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В липні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2) про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_4 штрафу на підставі підпункту 4 пункту 7.2 державного контракту на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5 (контракт).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем гарантійних зобов`язань за вказаним контрактом. Відповідач поставив дефектний товар, який одразу під час експлуатації вийшов з ладу. У зв`язку з цим, відповідачу, як виконавцю за контрактом, були виставлені відповідні рекламаційні акти. Оскільки відповідач претензійні вимоги позивача не задовольнив, позивач звернувся з позовом до суду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі №910/8233/25 позов ІНФОРМАЦІЯ_3 задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 штрафу, судовий збір у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_7. В іншій частині позову відмовлено.

Свій висновок суд мотивував тим, що порушення відповідачем умов державного контракту належним чином доведено та підтверджено матеріалами справи, що є порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, але враховуючи клопотання відповідача про зменшення нарахованих штрафних санкцій, та з огляду на наявність обставин відповідно до приписів ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, суд зменшив розмір нарахованих позивачем до стягнення з відповідача штрафних санкцій на 50 %.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2026 у справі №910/8233/25, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2026 у справі № 910/8233/25 в частині стягнення з відповідача на користь позивача ІНФОРМАЦІЯ_6 штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити, а у разі якщо суд апеляційної інстанції не знайде підстав для відмови у задоволенні позовної заяви в частині стягнення штрафних санкцій - зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу), заявлених ІНФОРМАЦІЯ_3 до стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2, на 99 % від арифметично правильної та обґрунтованої суми. Обґрунтовуючи своє клопотання, скаржник зазначає, що він знаходиться в скрутному фінансовому положенні; вказує на відсутність будь-якої вини та можливостей впливу на ситуацію з боку відповідача, а також вжиття ним усіх можливих заходів для забезпечення виконання належним чином державного контракту. Також скаржник зазначив, що має важливе значення для національної економіки у сфері оборонно-промислового комплексу, бере участь у виконанні державного оборонного замовлення з імпорту озброєння, військової і спеціальної техніки, іншої продукції і послуг військового призначення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник також вказує, зокрема, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі та про призначення судової експертизи.

В апеляційній скарзі скаржник також посилається на порушення порядку та строків виставлення рекламацій.

19.12.2025 через систему "Електронний суд" позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з обставин та мотивів, які викладені у цьому відзиві.

Розгляд заяв, клопотань учасників справи

У судовому засіданні 21.01.2026 представник відповідача заявив усне клопотання про призначення судової експертизи.

В силу приписів ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У даному випадку, заявником було пропущено строк, встановлений ухвалою суду від 15.12.2025 про відкриття апеляційного провадження. Так, в пункті 6 резолютивної частини цієї ухвали встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали. Водночас, як вбачається із матеріалів справи копію ухвали від 15.12.2025 до електронних кабінетів відповідача та його представника (ОСОБА_2) доставлено 16.12.2025, відтак останній день строку для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі припадає на 29.12.2025 (з урахуванням вихідних днів).

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яке ще не вчинена.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у межах строку, встановленого ухвалою суду від 15.12.2025 (до 29.12.2025), відповідач та його представник не зверталися до суду із заявами про продовження строку для подання клопотань.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

З урахуванням викладеного, колегія суддів у судовому засіданні 21.01.2026 протокольно залишила зазначене клопотання без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України, як таке, що заявлено після закінчення процесуального строку, встановленого судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/8233/25, витребувано матеріали справи № 910/8233/25 з господарського суду міста Києва, призначено до розгляду апеляційну скаргу, повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 21.01.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 оголошено перерву у розгляді справи до 04.03.2026 та продовжено строк її розгляду.

Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.03.2026.

Присутній у судовому засіданні 19.03.2026 представник позивача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У судове засідання 19.03.2026 представник відповідача не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

До визначеної дати проведення судового засідання від учасників справи не надійшло заяв чи клопотань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, із вказівкою на наявність обставин, які б об`єктивно унеможливили розгляд справи у судовому засіданні 19.03.2026.

Враховуючи, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників сторін.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_5 між позивачем, як Замовником, та відповідачем, як Виконавцем, укладено Державний контракт № НОМЕР_2 на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення. 

Відповідно до пункту 1.1. Державного контракту виконавець зобов`язується поставити Замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього Контракту товари оборонного призначення (далі - Товар), найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому Контракті та в Специфікації товарів оборонного призначення, що поставляються за державним контрактом (Додаток 1 до Контракту) (далі - Специфікація), для подальшого використання Збройними Силами України, а Замовник зобов`язується прийняти Товар через Вантажоодержувача, який визначається не пізніше ніж за 5 (п`ять) діб, та оплатити Товар в строки і на умовах, визначених цим Контрактом. 

Пунктом 2.1. Контракту (в редакції додаткової угоди №10 від 14.05.2024) визначено, що вартість (ціна) Товару Контракту становить ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідно до Специфікації товарів оборонного призначення (в редакції додаткової угоди №8) Відповідач зобов`язався поставити на адресу Позивача товар "ІНФОРМАЦІЯ_10" у загальній кількості ІНФОРМАЦІЯ_11 на суму ІНФОРМАЦІЯ_9.

Відповідно до пункту 5.1. Контракту Виконавець гарантує якість поставленого товару протягом 12 місяців з моменту її приймання Вантажоодержувачем. 

Відповідно до пункту 5.2 Контракту Виконавець гарантує відповідність товару технічній документації виробника товару та бере на себе зобов`язання протягом гарантійного строку забезпечити усунення виявлених несправностей (дефектів) або здійснення гарантованої заміни в погоджений Сторонами строк - 60 днів (без врахування часу транспортування товару) у разі коли такі несправності та дефекти не є наслідком порушення правил експлуатації або зберігання товару. 

У разі коли виявлені несправності (дефекти) не усунуто або не здійснено гарантійну заміну в погоджений сторонами строк, Виконавець сплачує штрафні санкції в порядку визначеному пунктом 7.2 Контракту.

Позивачем зазначено, що відповідач порушив умови Контракту в частині порушення строків виконання гарантійних зобов`язань, усунення виявлених несправностей (дефектів) або нездійснення гарантійної заміни товарів, які вийшли з ладу у строк до 60 місяців.

Як встановлено місцевим господарським судом, робочою групою в складі представника Командування сил Логістики, ІНФОРМАЦІЯ_2, ТОВ"ІНФОРМАЦІЯ_12", ІНФОРМАЦІЯ_13, військової частини НОМЕР_1 проведено перевірку технічного стану ІНФОРМАЦІЯ_14 та визначено дефекти, які згідно з пунктом 5 Державного контракту відносяться до гарантійних зобов`язань.

03.04.2025 підписано акт визначення технічного стану, вартості ремонту за ІНФОРМАЦІЯ_15.

Позивач в позовній заяві зазначив, що дефекти виявлені майже одразу після отримання поставленого товару за Контрактом. Під час експлуатації гармат Збройними Силами України виникли відмови в їх роботі.

Позивачем було виставлено відповідачу рекламаційні акти:
- № 5/23, № 4/23, № 2/23, № 7/23, № 6/23, № 1/23, № 3/23 які були складені 05.01.2023;
- № 15/23 був складений 17.02.2023;
- № 16/23, № 17/23 були складені 29.03.2023.

Відповідно до пункту 7.2 Контракту у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Контрактом Сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Контракту.

За умовами Контракту (пунктом пункту 7.2., 4) за несвоєчасне усунення виявлених несправностей (дефектів) або нездійснення гарантійної заміни у строки, зазначені у пункті 5.2 Контракту, Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 20 відсотків від вартості товару, у якому виявлено несправності та/або дефекти, та/або що вийшов з ладу.

23.04.2024 позивач направив відповідачу претензією № 220/11/2439 з вимогою оплати штрафних санкцій відповідно до умов Контракту.

Відповідач надіслав відповідь на претензію, в якій відмовив у задоволенні зазначених претензій, пославшись на те, що відповідач не є виробником товару, а лише комісіонером.

Також в матеріалах міститься лист (а.с. 60), яким ІНФОРМАЦІЯ_2 проінформувало Заступника Міністра оборони України про те, що ІНФОРМАЦІЯ_16 були визнані такими, що підпадають під гарантійний випадок та мають бути відремонтованими за гарантійними зобов`язаннями. ІНФОРМАЦІЯ_2 провело ряд перемовин з інопостачальником щодо проведення гарантійного ремонту зазначених гаубиць відповідно до направлених рекламаційних актів, однак останній відмовився від виконання гарантійних зобов`язань відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту, у зв`язку з цим, ІНФОРМАЦІЯ_2 вирішено врегулювати це питання у судовому порядку.

В зазначеному листі ІНФОРМАЦІЯ_2 просило дозволу на проведення ремонту зазначених гаубиць, які були визнані рекламаційними, за рахунок ресурсів та сил ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усі понесені витрати на виконання ремонту зазначених товарів запропоновано компенсувати за рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач послався на те, що виходячи з умов державного контракту, відповідач порушив свої зобов`язання в частині порушення строків виконання гарантійних зобов`язань, усунення виявлених несправностей (дефектів) або нездійснення гарантійної заміни товарів, які вийшли з ладу у строк до 60 місяців. У звязку з вказаним, позивач просив суд стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 штрафу.

У свою чергу, відповідач заперечив проти позову і просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99 %.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої - другої статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як правомірно визначено судом першої інстанції, укладений між сторонами контракт за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Статтею 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.
Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, пунктом 5.2 Контракту встановлено, що Виконавець гарантує якість товару та зобов`язується протягом 60 днів (не враховуючи логістику) усунути несправності або замінити товар, якщо дефекти мають виробничий характер і не спричинені неправильним використанням чи зберіганням з боку замовника

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем допущено порушення умов державного контракту стосовно дотримання строків виконання гарантійних зобов`язань, усунення виявлених несправностей (дефектів) або нездійснення гарантійної заміни товарів, які вийшли з ладу у строк до 60 місяців.

При цьому, місцевим господарським судом правомірно відхилено доводи відповідача про те, що дефекти товару є наслідками порушення правил експлуатації та зберігання товару з посиланням на заяви свідків, оскільки ці доводи відповідачем не підтверджено належними, достовірними, достатніми та вірогідними доказами. 

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання.

Відповідно до пункту 7.2 Контракту у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Контрактом Сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Контракту. 

Згідно з пунктом пункту 7.2. 4) Контракту за несвоєчасне усунення виявлених несправностей (дефектів) або нездійснення гарантійної заміни у строки, зазначені у пункті 5.2 Контракту, Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 20 відсотків від вартості товару, у якому виявлено несправності та/або дефекти, та/або що вийшов з ладу. 

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку відповідно до умов Контракту позивачем нараховано та заявлено до стягнення 29926905,60грн. штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Оскільки відповідач є таким, що порушив умови Контракту, місцевий господарський суд визнав підставним нарахування позивачем для стягнення з відповідача штрафу.

Перевіривши розрахунок штрафу, викладений позивачем у позовній заяві, місцевий господарський суд дійшов висновку про його відповідність обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст. 86 ГПК на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення, та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст.86 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст.551 ЦК та ст.233 ГК, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі № 904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі № 904/4083/18 Верховний Суд також зазначив, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Необхідно зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/17.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Як було роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду від 18.03.2020 у постанові у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, також просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99 %. 

Місцевий господарський суд, дійшов висновку про наявність підстав зменшити штрафні санкції на 50 %. 

Ухвалюючи дане рішення, суд першої інстанції врахував висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постановах від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (пункт 85), згідно з якими для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками.

Також, суд першої інстанції послався на висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 де вказано, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.

Аналогічні висновки містяться постанові Великої Палати Верховного суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 (пункти 213, 214), які також враховані судом першої інстанції у даній справі.

Як встановлено судом першої інстанції відповідач мотивуючи клопотання про зменшення позовних вимог, зазначив, що непоставка товару відбувалася не з вини відповідача, при цьому відповідачем надано відповідне документальне підтвердження (листування, договори з третіми особами та докази оплати, тощо).

У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до статті 233 ГК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом зазначеної норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено умови як підстави для зменшення пені і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення (постанова Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц, тощо).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.

Однією із функцій неустойки є компенсаторна функція (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 303/2408/16-ц).

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та послідовно у низці постанов Верховного Суду.

Суд зазначає, що цивільне законодавство поряд із засадою свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону. Така правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Тобто право суду на зменшення розміру штрафних санкцій у кожному конкретному випадку залежить від встановлених судом обставин, зокрема, але не виключно: розміру неустойки перед розміром збитків; винятковості випадку; ступеню виконання зобов`язань; причин неналежного невиконання зобов`язання; характеру прострочення; поведінки винної особи (вжиття/невжиття заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення порушення) тощо, та від поданих на їх підтвердження/спростування сторонами доказів.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Верховний Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2026 у справі №910/12562/24, від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, врахувавши ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними, та те, що таке порушення не завдало збитків позивачу та/або іншим учасникам господарських відносин, місцевий господарський суд, з висновками якого погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, обґрунтовано зазначив про наявність правових підстав для задоволення позову та обставин, які в силу приписів частини третьої статті 551 ЦК України є достатніми підставами для зменшення розміру штрафу, який заявлений позивачем до стягнення з відповідача на 50 % та задоволення позовних вимог частково в розмірі 14 963 452,80 грн. штрафу. 

У доводах апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив його клопотання про призначення у справі судової експертизи, яке обґрунтоване необхідністю з`ясування питання щодо належності виявлених дефектів товарів до гарантійних випадків згідно з держконтрактом, що потребує спеціальних знань.

Відповідно до частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання щодо призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 927/685/20.

Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, місцевий суд виходив з того, що сукупність наявних в матеріалах цієї справи документів є достатньою для можливості ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що незгода із відмовою у призначенні експертизи сама по собі не може бути підставою для висновку, що суд допустив у цій частині порушення норм процесуального права, яке є підставою для скасування оскарженого рішення. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 910/3600/22, від 10.01.2024 у справі № 921/39/23, від 06.02.2024 у справі № 910/12661/22.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, робочою групою в складі представників Командування сил Логістики, ІНФОРМАЦІЯ_2, ТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_12", ІНФОРМАЦІЯ_13, військової частини НОМЕР_1 проведено перевірку технічного стану ІНФОРМАЦІЯ_14 та визначено дефекти, які згідно п. 5 Контракту відносяться до гарантійних зобов`язань та 04.04.2025 підписано акт визначення технічного стану, вартості ремонту за ІНФОРМАЦІЯ_17 (на 23 арк). В зазначеному акті розписано недоліки та дефекти, які підлягають усуненню та підпадають під гарантійні зобов`язання.

Як вже зазначалось, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулось до Заступника Міністра оборони України з листом (а.с. 60), яким проінформувало, що ІНФОРМАЦІЯ_16, поставлених на виконання держконтракту № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5, були визнані такими, що підпадають під гарантійний випадок та мають бути відремонтованими за гарантійними зобов`язаннями. ІНФОРМАЦІЯ_2 провело ряд перемовин з інопостачальником щодо проведення гарантійного ремонту зазначених гаубиць відповідно до направлених рекламаційних актів, однак останній відмовився від виконання гарантійних зобов`язань відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту, у зв`язку з цим, ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийнято рішення врегулювати це питання у судовому порядку.

Також в зазначеному листі ІНФОРМАЦІЯ_2 просило дозволу на проведення ремонту зазначених гаубиць, які були визнані рекламаційними, за рахунок ресурсів та сил ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усі понесені витрати на виконання ремонту зазначених товарів запропоновано компенсувати за рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2.

В той же час, в апеляційній скарзі скаржник посилається на прострочення виставлення восьми рекламаційних актів, оформлення і направлення двох рекламаційних актів неналежною особою, яка не є стороною контракту, що не відповідає його умовам.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що аналіз умов контракту дає підстави для висновку, що обставини, на які посилається відповідач, не надають йому, як виконавцю за контрактом, права відмовитися від прийняття і розгляду відповідних рекламаційних актів і не звільняють його від виконання гарантійних зобов`язань за контрактом.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що оборона України, захист її суверенітету територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою всього народу.

Прагнучи до мирного співіснування з усіма державами, Україна підтримує свою обороноздатність на рівні оборонної достатності для захисту від агресії.

Основи організації оборони та повноваження державних органів по її забезпеченню, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб щодо зміцнення обороноздатності країни встановлює Закон України "Про оборону України".

Статтею 3 Закону України "Про оборону України" передбачено, що підготовка держави до оборони в мирний час, серед іншого часу включає забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою та іншою технікою, а також створення високоефективних засобів збройної боротьби.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює ІНФОРМАЦІЯ_3, яке відповідно до статті З та частини першої статті 10 Закону України "Про оборону України", Положення про ІНФОРМАЦІЯ_3, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що забезпечує проведення до життя державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.

З урахуванням викладеного, невиконання, порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та на репутацію ІНФОРМАЦІЯ_3.

Колегія суддів дійшла висновків про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з повним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/8233/25 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова підписана 20.04.2026.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська 

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова