Провадження № 2/537/1/2026
Справа № 537/1030/20

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2026 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання Гавриш А.Ю., Бакай М.С., позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 та його представників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи за первісним позовом ОСОБА_6 та його представників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представників відповідача за первісним позовом ПАТ «Страхова компанія «АРКС» Деревецького В.В., Шишлова О.Є., представника відповідача, за позовом третьої особи, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» Дяченка В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в режимі відеоконференції, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», за участі третьої особи ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та за позовом третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участі третьої особи ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», за участі третьої особи ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно вимог позовної заяви ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «СК «АРСК» (попередня назва АТ «СК «АХА Страхування») на його користь грошові кошти у сумі 100 000 грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у сумі 534 020 грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, 50 000 гр. в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, 2000 грн. витрат на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження; судові витрати стягнути з відповідача.
В обґрунтуванні позовних вимог вказав, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 04 грудня 2019 року ОСОБА_3 визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2020 року вирок Крюківського районного суду був змінений в частині призначеного покарання - «Вважати ОСОБА_3 засудженим вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.12.2019 року за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. без позбавлення права керування транспортним засобом».
Згідно вироку ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин. 14.08.2017 року о 10 годині 13 хвилин в м. Кременчуці по сухому асфальтованому покриттю проїзної частини дороги зі сторони перехрестя вулиць Першотравнева-Халаменюка-Леонова в напрямку перехрестя вулиць Першотравнева - Гагаріна, в межах своєї смуги руху рухався автомобіль марки «Opel» моделі «Vectra ОZCF 69» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 . В цей же час, в попутному напрямку з водієм ОСОБА_3 , в колоні автомобілів - позаду, рухався автомобіль «Audi A4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який маючи намір виконати маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу руху для обгону колони автомобілів, які рухались з ним в попутному напрямку. В подальшому на стадії зближення, в повздовжньому напрямку вищевказаних автомобілів, водій автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra OZCF 69» ОСОБА_3 , наближаючись до заїзду на прилягаючу територію, що розташована між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , з метою виконання маневру повороту ліворуч, який полягав у перетині зустрічної смуги руху, увімкнув покажчик лівого повороту та почав виконувати вказаний маневр, чим порушив вимоги п. 10.1. «Правил дорожнього руху України», де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», при цьому не переконався в безпечності виконуваного маневру, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення лівою передньою боковою частиною керованого ним автомобіля з передньою правою частиною автомобіля марки «Audi», після чого вже некерований автомобіль марки «Audi» виїхав за межі проїзної частини дороги, на ліве узбіччя, стосовно напрямку свого руху та наїхав на нерухому перешкоду у вигляді дерева.
Згідно з висновком судової авто технічної експертизи № 564 від 21.11.2017 року в заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra OZCF 69» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути вказаної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 10.1 «Правил дорожнього руху України». В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra OZCF 69» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно кримінального провадження № 1201717010001496 ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України та обвинувачувався у тому, що своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, заподіяв йому, ОСОБА_1 , який визнаний потерпілим, середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.
При зіткненні автомобіль марки «Audi A4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким він керував, отримав значні технічні пошкодження, в зв`язку з чим він поніс матеріальні збитки. Так, згідно з висновком експертної авто-товарознавчої експертизи №44-18 від 22.05.2018 року, розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_2 , становить 634 020,00 гривень. Вартість проведення цієї експертизи становить 2000,00 гривень (квитанція № 44 визначення вартості матеріального збитку автомобіля марки «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_3 ).
У зв`язку з пошкодженням керованого ним автомобіля він був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, тривалий час не може задовольнити свої потреби та потреби членів родини в автотранспорті. Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди він, ОСОБА_1 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №744 від 31.08.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: косого перелому голівки другої п`ясної кістки лівої кисті, без зміщення уламків; крайового перелому медіальної поверхні основи основної фаланги першого пальця лівої кисті зі зміщенням уламку; розтягнення сухожилку надостного м`яза правого плеча з розвитком після травматичного тендиніту. За ступенем тяжкості тілесних ушкоджень: переломи кісток лівої кисті відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; розтягнення сухожилку правого плечового суглобу з розвитком після травматичного тендиніту, відносяться до легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Від отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень, він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, обурення, тривоги та страху за своє здоров`я. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання миттєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Тож, неправомірними діями ОСОБА_3 , йому завдана матеріальна та моральна шкода на відшкодування якої він має право. Розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначає у межах документально підтверджених витрат на ремонт автомобіля марки «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_2 - у сумі 634 020,00 гривень; також стягненню підлягають документально підтверджені витрати на проведення визначення вартості матеріального збитку автомобіля марки «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_2 у сумі 2000,00 гривень. Вважає розумним і справедливим визначити розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди у сумі 50 000,00 гривень.
На момент звернення з цим позовом, ОСОБА_3 не сплатив йому жодної копійки в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, не надавав допомоги, як на місці скоєння кримінального правопорушення так і в подальшому, не цікавився станом його здоров`я та навіть не попросив пробачення за скоєне.
Власником автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra OZCF 69» є ОСОБА_6 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 , як власника наземного транспортного засобу застрахована згідно полісу № АК/7094536, договір з AT «СК «АХА Страхування» (нова назва-ПАТ «Страхова компанія «АРКС») укладений 07.07.2017 року. 
Про настання страхового випадку - дану дорожньо-транспортну пригоду, страхова компанія повідомлена відповідно до Закону України № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» своєчасно.
Ліміт відповідальності страхової компанії, згідно договору від 07.07.2017 року, становить 100 000,00 грн. (шкода, заподіяна майну), розмір франшизи - 00,00 грн..
Оскільки іншим шляхом, окрім судового, він не може встановити своє право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тому звертається до суду з даним позовом.
Судові витрати по справі на момент подання позову складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 9800 гривень та можуть бути збільшені в ході розгляду справи по суті.
Ухвалою суду від 14.05.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених недоліків. 
В подальшому позивачем усунуто вказані в ухвалі суду недоліки та ухвалою суду від 17.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання. 
17.08.2020 року від третьої особи ОСОБА_6 надійшла позовна заява до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участі третьої особи ОСОБА_3 , про відшкодування майнової школи завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно якої останній прохав стягнути з належного, визначеного судом відповідача - ОСОБА_1 та/або Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 93 454, 64 грн. та судові витрати в сумі 1934,55 грн. 
В обґрунтуванні поданого позову зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є взаємопов`язані з вимогами ОСОБА_6 і їх спільний розгляд є доцільним, так як такі вимоги виникають з одних правовідносин, тому прохає його позов об`єднати і розглядати в одному проваджені з первісним. В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що 14 серпня 2017 року приблизно о 10.00 год в м. Кременчуці Полтавської області по вулиці Першотравневій, в районі будинку №38 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Автомобіль марки Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 26.08.2008 року.
Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася в момент, коли ОСОБА_3 , що керував автомобілем Opel Vectra, пересвідчившись в безпечності маневру здійснював поворот наліво, в цей час водій автомобіля Audi, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , грубо порушуючи правила дорожнього руху, здійснюючи обгін відразу декількох автомобілів в зоні дії пішохідного переходу, рухаючись на полосі зустрічного руху допустив зіткнення з належним ОСОБА_6 автомобілем, чим спричинив значні механічні пошкодження останнього.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №106-17 від 23.08.2017 року вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_6 , як володільцю автомобіля Opel Vectra OZCF69 д.н.з. НОМЕР_1 , становить 93 454,64 гривень.
Незважаючи на те, що в кримінальній справі ОСОБА_1 мав статус потерпілого, вважає, що вина ОСОБА_3 в обставинах вказаної ДТП мінімальна, становить не більш 2%, адже останній вимушений був діяти в умовах порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху.
Між порушенням зі сторони ОСОБА_1 ПДР України та дорожньо-транспортною пригодою є прямий причино-наслідковий зв`язок, про що зазначив Полтавський апеляційний суд в ухвалі від 02 березня 2020 року переглядаючи вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.12.2019 року по справі № 537/1916/18 номер пров. 11-кп/814/473/20. Так, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків й вказав в своєму рішенні: «З висновку судової автотехнічної експертизи № 564 від 21 листопада 2017 року, вбачається, що в заданій дорожній обстановці .... в діях автомобіля Audi д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_1 вбачаються невідповідності з вимогами п.14.6 и) Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Обидва водії мали технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання, відповідно, ОСОБА_9 - вимог 10.1 ПДР, ОСОБА_1 - вимог п.14.6 ПДР.»
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кілько джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
У пункті 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питані застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).
Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543,1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Згідно з інформації, розміщеної на сайті МТСБУ вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Audi д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежна-страхова компанія» та, відповідно, автомобіль забезпеченим за Полісом №АК3827490.
Наразі відсутня інформація про те, чи звертався у визначеному законом порядку ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 14 серпня 2017 року. Проте, з огляду на завдання інституту страхування як такого, а також враховуючи чинність полісу страховика на момент ДТП, вважає, що відповідальність за завдану матеріальну шкоду має нести, як ОСОБА_1 так і ПрАТ «УПСК».
Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальної власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат по дійсній позовній заяві становить 1 934,55 гривень, що складається з судового збору у сумі 934,55 та 1000 грн витрат на проведення експертизи.
13.10.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача за первісним позовом ПАТ «Страхова компанія «АРКС», де останній вказує, що 07.07.2017 року між AT «СК «АХА Страхування» (нова назва - AT «СК «АРКС») та ОСОБА_6 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК7094536, строк дії якого починається 09.07.2017 року та діє до 09.07.2018 pоку, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Opel Vectra, д/н НОМЕР_1 .
06.04.2020 року «СК «АРКС» було отримано заяву ОСОБА_1 про страхове відшкодування від 02.04.2020 року (вх. № 2999/12 від 06.04.2020 року) за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.08.2017 року у м. Кременчуці на перехресті вулиць Першотравнева-Халаменюка-Леонова, за участю автомобіля Opel Vectra, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля AUDI A4, д/н НОМЕР_2 , керування яким здійснював позивач.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхувач» цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон).
Пунктом 33.1.4 ст. 33 Закону встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Згідно із п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.
Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
В пункті 35.2 ст. 35 Закону визначено перелік документів, які повинні бути додані до заяви про страхове відшкодування.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодуванні зобов`язаний:
- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснена страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. ...;
- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Таким чином, для прийняття рішення про виплату/відмову у виплаті страхового відшкодування Потерпілим має бути повідомлено Страховика про ДТП, надано пошкоджений транспортний засіб для огляду Страховику, надано заяву про страхове відшкодування та необхідні документи.
В свою чергу, згідно з п. 37.1 ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (п. 37.1.3 ст. 37 Закону);
- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п. 37.1.4 ст. 37 Закону).
Проте, всупереч вимог ст. 35 Закону заяву про подію та про страхове відшкодування по факту пошкодження автомобіля «Audi А4», д/н НОМЕР_2 , позивачем було подано до АТ «СК «АРСК» лише 06.04.2020 pоку, тобто майже через 3 роки з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Закону, п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону, АТ «СК «АРСК» було відмовлено у здійснення виплати страхового відшкодування про, що повідомлено ОСОБА_1 . Листом вих. № 0426/20/21 від 15.04.2020 року.
Дана позиція підтверджується судовою практикою, зокрема, Постановою Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 910/7449/17, Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 р. у справі № 6-21794ск15, Постановою судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15.04.2015 p., Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 року у справі № 6-41095св14.
Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути на його користь 5 000 грн. моральної шкоди.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону 22.1. у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст. 26-1 Закону Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункт 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
В зв`язку з ненаданням позивачем ОСОБА_1 документального підтвердження витрат, які були понесені ним у зв`язку із заподіяною шкодою здоров`ю, медичного підтвердження обґрунтованості вказаних витрат, визначити розмір страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду не надається можливим.
Щодо порядку розрахунку страхового відшкодування (якби не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування).
Як передбачено п. 22.1. ст. 22 Закону: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».
Статтею 28 Закону, передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, включає в себе, зокрема, шкоду, пов`язану з пошкодженням чи фізичним нищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Як встановлено за результатами судового розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру судових розслідувань за №1201717011001496, в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 02.03.2020 року у справі № 537/1916/18 зазначено: «... З висновку судової автотехнічної експертизи № 564 від 21.11.2017 року вбачається, що в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, а в діях водія автомобіля Audi д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачаються невідповідності з вимогами п.14.6 в) ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Обидва водії мали технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання, відповідно ОСОБА_3 вимог 10.1 ПДР, ОСОБА_1 вимог п.14.6 ПДР...»
Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та з вини відповідача ОСОБА_3 та самого позивача ОСОБА_1 , розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду, яка, на думку позивача, складається з: 634 020,00 грн. - шкода, заподіяна фізичним знищенням ТЗ AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , визначена відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №44-18; 2 000 грн. - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження. Проте, AT «СК «АРКС» не може погодитись з наведеним твердженням щодо розміру збитку, виходячи з наступного.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №44-18 від 22.05.2018 pоку, вартість відновлювального ремонту автомобіля AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкоджень отриманих в ДТП 14.08.2017 pоку, складає 728 053,65 грн. В свою чергу, вартість ТЗ до ДТП складає 634 020,00 грн.
Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом, чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
З наведеного вище вбачається, що оскільки витрати на відновлювальний ремонт ТЗ AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 перевищують вартість ТЗ до ДТП, тому відновлювати пошкоджений автомобіль AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 є економічно недоцільним, він визнається фізично знищеним.
Таким чином, якби заявлений випадок було визнано страховим та за відсутності підстав для відмови, страхове відшкодування підлягало б розрахунку в порядку п. 30.2 ст. 30 Закону.
Згідно із п. 30.2 ст. 30 Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власний відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи вимоги п. 30.2. ст. 30 Закону страхове відшкодування, якби заявлений випадок було визнано страховим та за відсутності підстав для відмови, підлягало б розрахунку наступним чином: (634 020,00 (ринкова вартість ТЗ до ДТП) - ринкова вартість ТЗ після ДТП (не визначена у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №44-18 від 22.05.2018 р.)) / 2 = значення невідоме.
Оскільки, у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 44-18 від 22.05.2018 року оцінювачем ОСОБА_11 не визначалась ринкова вартість ТЗ на момент ДТП у пошкодженому стані, а лише вартість ТЗ на момент ДТП без урахування пошкоджень, що унеможливлює розрахунок страхового відшкодування на підставі відповідного висновку.
Враховуючи наведене вище, позивачем не був доведений розмір шкоди, страхове відшкодування не може бути стягнуто на підставі наданих доказів, а відтак підстави для стягнення з АТ «СК «АРКС» відшкодування відсутні.
Щодо розрахунку судових витрат позивача, то у позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути на його користь судові витрати, які за його попереднім розрахунком складаються з наступного: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 420,40 грн.; складання позовної заяви 2 522,40 грн.; подання заяви до суду 420,40 грн.; участь у судових засіданнях 2 522,40 грн.; надання правової допомоги при розгляді кримінального провадження в Крюківському районному суді 3 500,00 грн.; надання правової допомоги в Полтавському апеляційному суді 1 500,00 грн. Всього: 9 885,60 грн. 
Тобто, до попереднього розрахунку судових витрат представником позивача включені витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) при розгляді кримінального провадження №1201717011001496 у справі № 537/1916/18 за обвинуваченням ОСОБА_3 .
Витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в кримінальній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення трат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.
Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі 6-15773св09.
16.11.2020 року до суду надійшов відзив від відповідача ПрАТ «УПСК», згідно якого страхова компанія позовні вимоги не визнає у повному обсязі та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
14.08.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .
На дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «УПСК» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3827490 від 25.05.2017 року (далі - Поліс № АК/3827490).
Для отримання страхового відшкодування ні Позивач, ні його представник, у порядку, встановленому cт. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням транспортного засобу, до ПрАТ «УПСК» не звертався. Відповідно, Страховиком не приймалося рішення про здійснення чи відмову у здійсненні Позивачу страхового відшкодування.
Неподання позивачем до ПрАТ «УПСК» заяви про страхове відшкодування впродовж одного року є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
Порядок отримання страхового відшкодування потерпілим регламентовано статтями 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, потягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Визначаючи обов`язок Страховика за страховим полісом виплатити страхове відшкодування, законодавцем у ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати.
Відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено спеціальний строк, впродовж якого потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, може реалізувати своє право на отримання страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.
У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 р. по справі № 201/8286/16-ц Верховний Суд констатував, що, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) виплатити страхове відшкодування, законодавцем у ст. 37 Закону України № 1961-IV було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 р. по справі № 336/7752/16-ц, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, зазначає: «Ураховуючи вказані вище положення Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки позивач ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання дорожньо-транспортної пригоди - 09 грудня 2013 року; дата звернення з заявою про виплату страхового відшкодування - 21 жовтня 2015 року), ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» правомірно відмовило йому у виплаті страхового відшкодування. У цьому випадку вимога заявлена про відшкодування майнової шкоди, а не здоров`ю і річний строк обчислюється з моменту настання події, а саме дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк с присічним і поновленню не підлягає, у задоволенні позовних вимог ОСОБА 4 необхідно відмовити».
ДТП сталася 14.08.2017 року, а із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної майну, Позивач до ПрАТ «УПСК» у період з 14.08.2017 року по 14.08.2018 року так і не звернувся. Із позовними вимогами до ПрАТ «УПСК» позивач звернувся теж поза межами річного строку для подання заяви про страхове відшкодування, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. по справі № 755/18006/15-ц зробила висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика».
Отже, враховуючи вищенаведені правові норми, факт неподання позивачем заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП, що відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, та відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Також подали заяву про застосування строків позовної давності згідно якої прохали застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Вказуючи, що у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання ДТП. ДТП, в наслідок якої транспортному засобу позивача була завдана шкода сталася 14.08.2017 року, відповідно позивач дізнався про порушення свого права та про особу яка його порушила у день скоєння ДТП і саме з цього часу у позивача виникло право вимоги безпосередньо до заподіювача шкоди чи страховика, в якого особа яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. ДТП мала місце 14.08.2017 року, а з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, позивач звернувся до суду лише 17.08.2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності. 
02.02.2021 року від представника третьої особи – ОСОБА_8 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення апеляційного перегляду та до набрання законної сили вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.12.2019 року в кримінальному провадженні № 537/1916/18, оскільки даний позов та поданий ними зустрічний ґрунтуються на вироці Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.12.2019 року, який був залишений без змін Полтавським апеляційним судом від 02.03.2020 року, однак 26.01.2021 року Касаційним кримінальним судом у вкладі Верховного суду скасовано ухвалу Полтавського апеляційного суду від 02.03.2020 та направлено справу на новий апеляційний розгляд.
Ухвалою суду від 02.02.2021 року клопотання представника третьої особи задоволено та зупинено провадження по даній справі №537/1030/20, провадження № 2/537/49/2021 до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному проваджені №537/1916/18 відносно ОСОБА_3 . 
10.06.2022 року від представника позивача за первісним позовом Дворника О.В. надійшла заява про поновлення провадження у справі у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням в кримінальному проваджені №537/1916/18 відносно ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 10.06.2022 року провадження у даній цивільній справі №537/1030/20, провадження №2/537/11/2022 - відновлено.
17.11.2022 року від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Ульянова Р.А. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії висновку автотехнічної експертизи № 564 від 21 листопада 2017 року у кримінальному провадженні №120171701100014996 та клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи, на вирішення якої просили поставити питання: визначити ринкову вартість залишків автомобіля Ауді А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В разі, якщо станом на сьогоднішній день зазначені залишки не збереглись або ОСОБА_1 не надав доступу до них, визначити їх вартість на підставі наявних у справі документів. Проведення експертизи доручити Харківському НДІСЕ ім. проф. Бокаріуса.
Ухвалою суду від 29.03.2023 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позовну заяву третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участі третьої особи ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Також задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Ульянова Р.А. та долучено до матеріалів справи копії висновку автотехнічної експертизи № 564 від 21 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 120171701100014996. Призначено у даній цивільній справі №537/1030/20 судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість залишків автомобіля Ауді А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 ? В разі, якщо станом на день проведення експертизи зазначені залишки не збереглись або ОСОБА_1 не надав доступу до них, визначити їх вартість на підставі наявних у справі документів. Проведення експертизи доручено експертам Полтавського відділення при Національному науковому центрі «Інститут судових експертиз ім.. засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України. Провадження в справі на час проведення експертизи - зупинено.
14.07.2025 року до суду з Полтавського відділення при Національному науковому центрі «Інститут судових експертиз ім.. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта з додатками №2931 від 02.07.2025 року та матеріали цивільної справи у зв`язку з чим ухвалою суду від 18.08.2025 року відновлено провадження у даній цивільній справі №537/1030/20, провадження № 2/537/2/2025.
15.09.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача ПАТ «СК «АРСК», згідно яких останні просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «СК «АРСК» про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення ДТП. Вказуючи, що 07.07.2017 року між AT «СК «АРКС» та ОСОБА_6 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК7094536, строк дії якого починається 09.07.2017 року та діє до 09.07.2018 року, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 . 
06.04.2020 року «СК «АРКС» було отримано Заяву ОСОБА_1 про страхове відшкодування від 02.04.2020 року (вх. № 2999/12 від 06.04.2020 року) за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.08.2017 року у м. Кременчуці на перехресті вулиць Першотравнева-Халаменюка-Леонова, за участю автомобіля Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля AUDI А4, д.н.з. НОМЕР_2 , керування яким здійснював позивач.
Проте, всупереч вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року, чинною на дату укладення Полісу редакцією (надалі — Закон) заяву про подію та про страхове відшкодування по факту пошкодження автомобіля «Audi А4», д.н.з. НОМЕР_2 , позивачем було подано до AT «СК «АРСК» лише 06.04.2020 року, тобто майже через 3 роки з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Закону, п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону, AT «СК «АРСК» було відмовлено у здійснення виплати страхового відшкодування про, що повідомлено ОСОБА_1 . Листом вих. № 0426/20/21 від 15.04.2020 року.
Дана позиція, про наявність підстав для відмови у випадку неподання заяви про страхове відшкодування протягом року підтверджується судовою практикою, зокрема, Постановою Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 161/8285/22, Постановою Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 910/7449/17, Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016р. у справі № 6-21794ск15, Постановою судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15.04.2015р., Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015р. у справі № 6-41095св14, Постановою Верховного Суду від 21.03.2019р. у справі № 758/16132/16-ц.
Викладене свідчить, що AT «СК «АРКС» належним чином та відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило врегулювання заявленого позивачем випадку, в зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Щодо неналежного позивача по справі то в пункті 35.2 ст. 35 Закону визначено перелік документів, які повинні бути додані до заяви про страхове відшкодування, зокрема: б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну.
Проте, всупереч п. 35.2 ст. 35 Закону ні страховику, ні суду ОСОБА_1 не був наданий документ, що підтверджує право власності на транспортний засіб AUDI А4, д/н НОМЕР_2 на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
В свою чергу, як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №44-18 від 22.05.2018 року, складеного оцінювачем ОСОБА_11 (стор. 2), власником автомобіля AUDI А4, д/н НОМЕР_2 є ОСОБА_12 ( Audi А4, д/н НОМЕР_2 , рік випуску 2013, кузов № НОМЕР_6 , колір коричневий, двигун V = 1798 см3, власник: ОСОБА_12 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 від 27.11.2015 року.)
Таким чином, якби не було підстав для відмови у задоволенні позову, за відсутності пояснень, отриманих від власника автомобіля AUDI А4, д/н НОМЕР_2 (особа, якого має бути встановлена на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), відносно особи на користь якої повинні сплачуватись грошові кошти за завдані пошкодження автомобіля AUDI А4, д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є неналежним позивачем.
Щодо порядку розрахунку страхового відшкодування (якби не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування) то як встановлено за результатами судового розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру судових розслідувань за № 1201717011001496, в Ухвалі Полтавського апеляційного суду від 02.03.2020 р. у справі № 537/1916/18 (додаток до позовної заяви): “... З висновку судової автотехнічної експертизи № 564 від 21.11.2017 року вбачається, що в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Opel Vectra держ. номер Opel Vectra, д/н НОМЕР_8 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, а в діях водія автомобіля Audi держ.номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачаються невідповідності з вимогами п.14.6 в) ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Обидва водії мали технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання, відповідно ОСОБА_3 вимог 10.1 ПДР, ОСОБА_1 вимог п.14.6 ПДР... ”
Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та з вини відповідача ОСОБА_3 та самого позивача ОСОБА_1 , розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №44-18 від 22.05.2018 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля AUDI А4, д/н НОМЕР_2 , внаслідок пошкоджень отриманих в ДТП 14.08.2017 року, складає 728 053,65 грн. В свою чергу, вартість ТЗ до ДТП складає 634 020,00 грн.
Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
З наведеного вище вбачається, що оскільки витрати на відновлювальний ремонт ТЗ AUDI А4, д/н НОМЕР_2 перевищують вартість ТЗ до ДТП, тому відновлювати пошкоджений автомобіль AUDI А4, д/н НОМЕР_2 є економічно недоцільним, він визнається фізично знищеним.
Таким чином, якби заявлений випадок було визнано страховим та за відсутності підстав для відмови, страхове відшкодування підлягало б розрахунку в порядку п. 30.2 ст. 30 Закону (якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди).
Відповідно до Висновку експерта № 2931 за результатами транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі № 537/1030/20 від 02.07.2025 року, складеного експертом Полтавського відділення при Національному науковому центрі «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. БОКАРІУСА» Міністерства юстиції України, залишкова вартість автомобіля Audi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату ДТП 14.08.2017 року складає 359 252,43 грн.
Таким чином, якби були підстави для задоволення позову порядок розрахунку суми страхового відшкодування при фізичному знищенні ТЗ відповідно до вимог п. 30.2 ст. 30 Закону, виглядав би наступним чином, що AT «СК «АРКС» наводить виключно в інформативних цілях: (634 020,00 (ринкова вартість ТЗ до ДТП) - 359 252,43 (ринкова вартість ТЗ після ДТП) / 2 = 137 383,78.
В свою чергу, страхова сума по Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК7094536 від 07.07.2017 року за шкоду, заподіяну майну становить 100 000, 00 грн.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Тобто, 100 000,00 грн. це та сума, більше якої ні при яких умовах не може бути стягнуто з AT «СК «АРКС», а зважаючи на те, що не доведено наявність порушень з боку відповідача 1 при врегулюванні події, підстави для задоволення позову відсутні.
Щодо відшкодування моральної шкоди то у позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути на його користь 5 000 грн. моральної шкоди.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону 22.1. у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст. 26-1 Закону Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
В зв`язку з ненаданням позивачем ОСОБА_1 документального підтвердження витрат, які були понесені ним у зв`язку із заподіяною шкодою здоров`ю, медичного підтвердження обґрунтованості вказаних витрат, визначити розмір страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду не надається можливим.
30.10.2025 ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. 
В судове засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. В задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 просить відмовити. 
В судове засідання відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не з явився, його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Вказуючи, що не притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ним Правил дорожнього руху України не може бути підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності, оскільки його вина підтверджується наявними матеріалами справи. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 то вважають, що вони підлягають лише до часткового задоволення. Просив рахувати, що відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження №44-18 від 22 травня 2018 року розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю Audi А4 ДНЗ НОМЕР_2 , становить 634020,0 грн. В той же час вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 728053,65 грн. Оскільки витрати на відновлювальний ремонт ТЗ перевищують вартість ТЗ до ДТП, то відновлювати пошкоджений автомобіль Audi А4 є економічно недоцільно, отже він вважається фізично знищеним. Відповідно до висновку експерта № 2931 від 02 липня 2025 року залишкова вартість автомобіля Audi А4 ДНЗ НОМЕР_2 станом на дату ДТП становить 359252,43 грн. Крім того згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/709453б від 07 липня 2017 року, цивільно-правова відповідальність власника ТЗ - автомобіля марки «Opel Vectra ДНЗ НОМЕР_1 застрахована з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000 грн. Отже, розмір заподіяної шкоди ОСОБА_1 внаслідок ДТП становить: 634020,00 (ринкова вартість до ДТП) - 359252,43 грн. (ринкова вартість ТЗ після ДТП) = 274767,57 грн. 
При цьому, саме ОСОБА_1 перший в часі порушив правила дорожнього руху та розпочав маневр обгону колони транспортних засобів перед пішохідним переходом в порушення вимог п.14.6 д) ПДР, що і стало першопричиною зіткнення транспортних засобів, оскільки без цього порушення ПДР маневр повороту ліворуч ОСОБА_3 не призводив до ДТП. Тобто, дії ОСОБА_3 з повороту ліворуч, в разі дотримання ОСОБА_13 вимог п. 14.6 д) ПДР, не призвели б до виникнення обставин ДТП, що свідчить про те, що не його, а саме дії позивача перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками ДТП. За таких обставин частка вини ОСОБА_3 за отримані потерпілим з власної вини тілесні ушкодження, а також за спричинену матеріальну шкоду його автомобілю є не більше ніж 10%, в той час як вина самого позивача в цій ситуації, на їх думку становить 90 %.
Виходячи з того яку оцінку часток вини учасників ДТП надасть суд, просить суд врахувати що з суми яка припадає на ОСОБА_3 частина покривається страховим відшкодуванням 100000 грн. (274767,57 грн *Х% -100000 грн). Якщо суд дійде до висновку, що частка вини кожного з учасників ДТП є рівною, то тоді розмір відшкодування з ОСОБА_3 становить: 274767,57 грн Х 50% = 137383,79 гривень. З цієї суми 100000 гривень покривається страховим відшкодуванням (137383,79 грн – 100000 грн = 37383 грн. Тож стягненню з ОСОБА_3 підлягає 37383 грн.
Щодо вимог по відшкодування моральної шкоди завданої здоров`ю позивача, то вважають, що в даному випадку грубе нехтування позивачем правилами дорожнього руху призвело до зіткнення транспортних засобів, в результаті якого він отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому кисті руки. Тому при визначені розміру моральної шкоди просить суд врахувати ступінь вини позивача, а також той факт, що позовна заява не містить переконливих доказів понесених позивачем витрат на лікування або тих, які б свідчили про істотність вимушених змін його життєвих обставин, також в позові відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди.
В судове засідання третя особа за первісним позовом ОСОБА_6 не з`явився, подав до суду заяву згідно якої свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та просить у їх задоволенні відмовити. Розгляд справи просить провести без його участі за участі його представника ОСОБА_8 .
В судовому засіданні представник третьої особи за первісним позовом ОСОБА_6 – ОСОБА_8 підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 та вказала на можливість лише часткового задоволення вимог ОСОБА_1 , аналогічно поясненням наданим представником ОСОБА_3 – ОСОБА_5 . 
В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ПАТ «Страхова компанія «АРКС» Шишлов О.Є. у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 прохав відмовити з підстав вказаних у поданих письмових поясненнях у справі. 
В судовому засіданні представник відповідача за позовом третьої особи, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» Дяченко В.О. у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 прохав відмовити з підстав вказаних у поданих письмових поясненнях у справі. 
Суд, заслухавши учасників процесу, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, встановив наступне.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 14 серпня 2017 року в м. Кременчуці Полтавської області по вулиці Першотравневій сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . 
Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.12.2019 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн із позбавленням останнього права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Позовну заяву потерпілого ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_3 завданої кримінальним правопорушенням шкоди залишено без розгляду. 
Згідно тексту вироку судом було встановлено, що 14.08.2017 о 10 годині 13 хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтованому покриттю проїзної частини дороги вул. Першотравнева м. Кременчука Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони перехрестя вулиць Першотравнева-Халаменюка-Леонова в напрямку перехрестя вулиць Першотравнева Гагаріна, в межах своєї смуги руху рухався автомобіль марки «Opel» моделі «Vectra 0ZCF69» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 . В цей же час, в попутному напрямку з водієм ОСОБА_3 , в колоні автомобілів позаду, рухався автомобіль марки «Audi» моделі «A4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який маючи намір виконати маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу руху для обгону колони автомобілів, які рухалися з ним в попутному напрямку. В подальшому на стадії зближення, в повздовжньому напрямку, вищевказаних автомобілів, водій автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra 0ZCF69» ОСОБА_3 , наближаючись до заїзду на прилягаючу територію, що розташована між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , з метою виконання маневру повороту ліворуч, який полягав у перетині зустрічної смуги руху, увімкнув покажчик лівого повороту та почав виконувати вказаний маневр, чим порушив вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», де вказано, що: 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», при цьому не переконався в безпечності виконуваного маневру, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення лівою передньою боковою частиною керованого ним автомобіля з передньою правою частиною автомобіля марки «Audi» моделі «A4», після чого вже некерований автомобіль марки «Audi» моделі «A4» виїхав за межі проїзної частини дороги, на ліве узбіччя, стосовно напрямку свого руху та наїхав на нерухому перешкоду у вигляді дерева. В свою чергу водій ОСОБА_1 виконуючи маневр обгону в межах пішохідної зони визначеної дорожніми знаками 5.35.1 5.35.2 та горизонтальною дорожньою розміткою «зебра» 1.14.1, порушив вимоги п. 14.6 (в) «Правил дорожнього руху України». 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Audi» моделі «A4» ОСОБА_1 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 744 від 31.08.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді: косого перелому голівки другої п`ясної кістки лівої кисті, без зміщення уламків; крайового перелому медіальної поверхні основи основної фаланги першого пальця лівої кисті зі зміщенням уламку; розтягнення сухожилку надостного м`яза правого плеча з розвитком післятравматичного тендиніту. За ступенем тяжкості тілесних ушкоджень: переломи кісток лівої кисті, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; розтягнення сухожилку правого плечового суглобу з розвитком післятравматичного тендиніту, відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, зокрема, підтверджувався висновком судової авто технічної експертизи № 564 від21.11.2017 за змістом якої вбачається, що в заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra 0ZCF69» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути вказаної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 10.1 «Правил дорожнього руху України». В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra 0ZCF69» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.
Не погодившись із вказаним вироком ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, де вказав, що вважає, що саме потерпілий перший в часі порушив Правил дорожнього руху України. Зокрема, що небезпечну, а потім аварійну обстановку створив на дорозі потерпілий, саме він перший у часі порушив ПДР та розпочав маневр обгону в порушення вимог п.14.6 (в) ПДР, що і стало першопричиною дорожньо-транспортної пригоди, оскільки без цього порушення, його ОСОБА_3 , маневр повороту ліворуч не призвів би до таких наслідків. За таких обставин вважає, що його відповідальність за отримані потерпілим з власної вини тілесні ушкодження виключається і притягнення його до кримінальної відповідальності не відповідає вимогам кримінального закону.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.03.2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 частково задоволено. Вирок суду змінено в частині призначеного покарання. Вважати ОСОБА_3 засудженим вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.12.2019 року за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доводів громадян, що складає 8500 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. В іншій частині вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.12.2019 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін.
В подальшому захисником Решти С.В. було подано касаційну скаргу, де захисник ставив вимогу про скасування вказаних судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі частини 1 статті 284 КПК, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Захисник вказав на те, що засуджений у відповідності до пунктів 1.4 ПДР мав право не дивитися в дзеркало заднього виду, а мав розраховувати на те, що з цього боку небезпека для руху не виникне, оскільки він виконував маневр заїзду у двір безпосередньо після пішохідного переходу, де маневр обгону заборонено пунктом 14.6 ПДР. У зв`язку з цим, захисник вважає, що в діях засудженого відсутнє порушення пункту 10.1 ПДР, а отже такі дії не становлять об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 286 КК. Стверджував, що небезпечну, а потім і аварійну обстановку створив на дорозі саме потерпілий. При цьому, захисник вважав, що в дорожній події за участю кількох транспортних засобів необхідно з`ясовувати, хто з водіїв створив небезпечну дорожню обстановку і аварійну ситуацію, та чи не було причиною порушення ПДР одним з водіїв попереднє недодержання таких правил з боку іншого водія.
Постановою Верховного Суду від 26 січня 2021 року касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 2 березня 2020 року щодо ОСОБА_3 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За наслідками нового розгляду у суді апеляційної інстанції Полтавським апеляційним судом ухвалою від 21 грудня 2021 року апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_3 залишено без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 04 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_3 без змін. На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_3 від призначеного покарання звільнено у зв`язку із закінчення строків давності.
Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2022 року клопотання засудженого ОСОБА_3 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука від 04 грудня 2019 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року залишено без задоволення та повернуто касаційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Згідно до тексту ухвали Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року, судом було встановлено наступне: «Тобто, з матеріалів провадження вбачається, і дана обставина ніким не оспорюється, що водій ОСОБА_1 першим розпочав маневр обгону і вже певний час перебував на смузі зустрічного руху коли водій ОСОБА_3 розпочав маневр повороту ліворуч.
Таким чином водій ОСОБА_3 маючи реальну можливість виявити небезпеку до початку виконання свого маневру, а саме перед зміною напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України.
Отже, саме водій ОСОБА_3 створив небезпеку для автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а тому дії водія ОСОБА_3 перебувають у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Саме по собі порушення п.14.6.(в) ПДР допущене водієм ОСОБА_1 не перебуває у причинному зв`язку із даною дорожньою пригодою, оскільки на момент розпочатку виконання маневру не було небезпеки для цього і водій ОСОБА_1 не створював небезпеки для інших учасників дорожнього руху.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі надані докази по справі і які не викликають сумніву.
З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів розцінює таку позицію обвинуваченого як спосіб уникнення відповідальності за скоєне.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що його дії не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з вчиненням ДТП, оскільки єдиною причиною зіткнення транспортних засобів стало саме недотримання потерпілим вимог п.14.6 (в) ПДР - це спроба ввести суд в оману та в подальшому уникнути покарання.
З приводу неповноти судового розгляду на яку вказує апелянт, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що для усунення сумнівів у висновку автотехнічної експертизи в судовому засіданні був допитаний судовий експерт ОСОБА_14 , який у повному обсязі підтвердив висновок № 564 від 21.11.2017 року.
З висновку судової автотехнічної експертизи № 564 від 21.11.2017 року вбачається, що в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Opel Vectra держ.номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. 
Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 стосовно того, що він порушив правила дорожнього руху внаслідок порушень ПДР ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки, незважаючи на правомірність чи неправомірність дій інших учасників дорожнього руху, водій який змінює напрямок руху зобов`язаний дотримуватись вимог ПДР, та, як вбачається з вище наведеного висновку експертизи, ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п.10.1 ПДР.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 внаслідок ДТП не отримав тілесних ушкоджень.
Згідно висновків судово-медичних експертиз № 205 від 22.04.2019 року та № 744 від 31.08.2017 року у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження середнього ступнею тяжкості.
…. За викладених вище обставин, із врахуванням міри та ступеню відповідальності потерпілого ОСОБА_1 , який під час здійснення обвинуваченим ОСОБА_3 маневру повороту, вже рухався по зустрічній смузі руху, яка на час здійснення потерпілим маневру обгону була вільна, та враховуючи раптовий, за 1-1,5 секунди до зіткнення виїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_3 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності причетності обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, оскільки обвинувачений в даній дорожній обстановці мав можливість не розпочинати небезпечний маневр повороту та як наслідок, запобігти дорожньо-транспортній пригоді.
Таким чином, колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого та доводи його захисника про те, що дії ОСОБА_3 не мали прямого причинно-наслідкового зв`язку з вчиненням даної ДТП, спростовуються показаннями потерпілого, письмовими доказами та висновками експертиз, дослідженими судом, визнаних судом належними і допустимими, а їх сукупність достатньою для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.».
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно наявних у матеріалах справи висновків експертів судом встановлено, що учасникам ДТП завдано матеріальних збитків. 
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №44-18 від 22.05.2018 року, складеного судовим експертом Корягіним В.В. вартість матеріальних збитків спричинених володільцю автомобіля «Audi A4» р.н. НОМЕР_2 станом на серпень 2017 року без огляду, згідно наданих документів, дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП і складає суму 634 020,00 грн. 
Згідно висновку експерта Полтавського відділення при Національному науковому центрі «Інститут судових експертиз ім.. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України №2931 від 02.07.2025 року залишкова вартість автомобіля «Audi A4» р.н. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП 14.08.2017 року складає 359 252,43 грн. 
Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №106-17 від 23.08.20217 року, складеного судовим експертом Корягіним В.В. вартість матеріальних збитків спричинених володільцю автомобіля Opel Vectra, д.н.з НОМЕР_1 складає суму 93 454,64 грн. 
Автомобіль марки Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого ОСОБА_3 вчинив вказане ДТП належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 26.08.2008 року. 
Цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу була застрахована, а саме: 07.07.2017 року між AT «СК «АХА Страхування» (нова назва - AT «СК «АРКС») та ОСОБА_6 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК7094536, строк дії якого починається 09.07.2017 року та діє до 09.07.2018 pоку, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Opel Vectra, д.н.з НОМЕР_1 . Сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: завдану життю та здоров`ю 200 000,00 грн., завдану майну 100 000,00 грн. 
06.04.2020 року АТ «СК «АРКС» було отримано заяву ОСОБА_1 про страхове відшкодування від 02.04.2020 року (вх. № 2999/12 від 06.04.2020 року) за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.08.2017 року у м. Кременчуці на перехресті вулиць Першотравнева-Халаменюка-Леонова, за участю автомобіля Opel Vectra, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , керування яким здійснював позивач.
AT «СК «АРСК» було розглянуто заяву ОСОБА_1 та відмовлено останньому у здійсненні виплати страхового відшкодування на підставі ст. 6, п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року, про що ОСОБА_1 повідомлено листом вих. № 0426/20/21 від 15.04.2020 року.
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №44-18 від 22.05.2018 року, складеного оцінювачем ОСОБА_11 автомобіль марки AUDI А4, д.н.з НОМЕР_2 за кермом якого під час даної ДТП перебував ОСОБА_1 , належить ОСОБА_12 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 27.11.2015 року. На дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Audi A4» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «УПСК» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3827490 від 25.05.2017 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за завдану шкоду життю та здоров`ю 200 000,00 грн., за завдану майну 100 000,00 грн. Розмір франшизи 500 грн. 
Для отримання страхового відшкодування, у порядку, встановленому cт. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням транспортного засобу, до ПрАТ «УПСК» ніхто не звертався. Відповідно, страховиком не приймалося рішення про здійснення чи відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Вирішуючи клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, подія ДТП трапилася 14.08.2017 року. Заява ОСОБА_1 про страхове відшкодування від 02.04.2020 року, була отримана АТ «СК «АРКС» 06.04.2020 року. З даною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду 30.03.2020 року. При цьому з вироку Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.12.2019 року вбачається, що позовну заяву потерпілого ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_3 завданої кримінальним правопорушенням шкоди було залишено без розгляду. Позовна заява ОСОБА_6 надійшла до суду 17.08.2020 року.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність тривалістю у три роки, встановлена статтею 257 ЦК України, про застосування якої заявляє відповідач, в силу приписів пунктів 12, 19 розділу «Перехідні та прикінцеві положення» ЦК України у редакції Законів № 540-IX від 30.03.2020, № 2120-IX від 15.03.2022, № 3450-IX від 08.11.2023 № 4434-IX від 14.05.2025 була продовжена на період з 12.03.2020 по 01.07.2023 - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та зупинялася на строк дії воєнного стану у період з 24.02.2022 та 04.09.2025, тому на час звернення як позивача ОСОБА_1 так і позивача ОСОБА_6 із вказаними позовами до суду строк позовної давності не сплинув.
Щодо тверджень AT «СК «АРСК» про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем так як власником автомобіля AUDI А4, д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_12 , то суд з ними не погоджується з огляду на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована. 
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.
У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно статті 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (пункт 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 процентів страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та друга статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказано, що: «покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.
У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що: «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.
Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).
З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.
Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV».
У пунктах 135-137, 141, 142 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що: «розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заявленим з підстав виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).
Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). У тій постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку».
Суд спираючись на встановлені під час розгляду справи обставини та враховуючі вказані норми законодавства та висновки Верховного Суду дійшов наступних висновків.
Розглядом кримінального провадження було встановлено, що водій ОСОБА_1 першим розпочав маневр обгону і вже певний час перебував на смузі зустрічного руху коли водій ОСОБА_3 розпочав маневр повороту ліворуч. Таким чином водій ОСОБА_3 маючи реальну можливість виявити небезпеку до початку виконання свого маневру, а саме перед зміною напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України. Отже, саме водій ОСОБА_3 створив небезпеку для автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а тому дії водія ОСОБА_3 перебувають у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди. Саме по собі порушення п.14.6.(в) ПДР допущене водієм ОСОБА_1 не перебуває у причинному зв`язку із даною дорожньою пригодою, оскільки на момент розпочатку виконання маневру не було небезпеки для цього і водій ОСОБА_1 не створював небезпеки для інших учасників дорожнього руху. Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 стосовно того, що він порушив правила дорожнього руху внаслідок порушень ПДР ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки, незважаючи на правомірність чи неправомірність дій інших учасників дорожнього руху, водій який змінює напрямок руху зобов`язаний дотримуватись вимог ПДР, та, як вбачається з вище наведеного висновку експертизи, ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п.10.1 ПДР. З висновку судової автотехнічної експертизи № 564 від 21.11.2017 року вбачається, що в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Opel Vectra держ.номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. 
Таким чином суд вважає, що твердження ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 , щодо того, що обидва водії винні у настанні даної ДТП та цивільно-правова відповідальність має бути визначена пропорційно до вини кожного є неспроможними, та спростовуються вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.12.2029 року та ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.12.2021 року. 
Суд вважає добросовісною поведінку потерпілої особи - позивача ОСОБА_1 та доведеності, що річний строк останнім було пропущено через незалежні від нього причини, так як вбачається, що останній чекав на розгляд кримінального провадження та встановлення судом винного у даній ДТП, при цьому останній звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди у межах строку позовної давності, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 має право отримати таке відшкодування, в межах заявлених вимог до страховика (страхової компанії) в межах ліміту страхових сум, у судовому порядку.
Відповідно експертного товарознавчого дослідження № 44-18 від 22 травня 2018 року розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю Audi А4 ДНЗ НОМЕР_2 , становить 634020,0 грн. В той же час вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 728053,65 грн. 
Оскільки витрати на відновлювальний ремонт ТЗ перевищують вартість ТЗ до ДТП, то відновлювати пошкоджений автомобіль Audi А4 є економічно недоцільно, отже він вважається фізично знищеним. 
Відповідно до висновку експерта № 2931 від 02 липня 2025 року залишкова вартість автомобіля Audi А4 ДНЗ НОМЕР_2 станом на дату ДТП становить 359252,43 грн. 
Отже, суд вбачає, що розмір заподіяної шкоди ОСОБА_1 внаслідок ДТП становить: 634020,00 (ринкова вартість ТЗ до ДТП) - 359252,43 грн. (ринкова вартість ТЗ після ДТП) = 274767,57 грн. 
Крім того згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/709453б від 07 липня 2017 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «Opel Vectra ДНЗ НОМЕР_1 застрахована з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000 грн.
Таким чином, суд вважає що з ПАТ «СК «АРСК» на користь ОСОБА_1 підлягають до стягнення грошові кошти у сумі 100000 грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди в межах ліміту відповідальності.
Залишок розміру заподіяної шкоди 274767,57 грн. – 100000 грн = 174767,57 грн. слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок завданої йому матеріальної шкоди в наслідок ДТП. 
Вирішуючи питання щодо заявлених вимог ОСОБА_1 про грошове відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. 
Позивач посилається на те, що у зв`язку з пошкодженням керованого автомобіля він був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, тривалий час не може задовольнити свої потреби та потреби членів родини в автотранспорті. Від отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень, які, зокрема, відносяться до середнього ступеню тяжкості, він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, обурення, тривоги та страху за своє здоров`я. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання миттєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Суд зазначає, що судовим розглядом кримінального провадження було встановлено, що згідно висновків судово-медичних експертиз № 205 від 22.04.2019 року та № 744 від 31.08.2017 року у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження середнього ступнею тяжкості. 
А тому суд вважає дану обставину доведеною, а твердження відповідачів щодо того, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів на її підтвердження спростованими.
Таким чином з огляду на доведеність того факту, що внаслідок протиправних винних дій ОСОБА_6 відбулася ДТП, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль (вважається фізично знищеним), а також завдано тілесних ушкоджень які відносяться до середнього ступеню тяжкості, що об`єктивно викликало у нього переживання та порушення звичного способу життя, вимагало часу та зусиль для відновлення попереднього стану, лікування, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим суд також враховує, що згідно позовної заяви ОСОБА_1 відсутні ґрунтовні посилання на підтвердження обставин його фізичних та душевних страждань, порушень усталеного способу життя, тощо, тобто на обґрунтованість доведеності заподіяння моральної шкоди в позові.
Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, ступінь тяжкості заподіяних внаслідок ДТП наслідків, отримання тілесних ушкоджень в наслідок ДТП, глибину моральних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження (фактично знищення) належного його майна, факт відмови відшкодування страховою компанією завданої матеріальної шкоди, інші обставини, які мають істотне значення, а також вимоги розумності і справедливості, тому з урахуванням конкретних обставин справи, суд визнає, що належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди є розмір 10 000 грн. 
Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
При цьому враховуючи, що ОСОБА_1 в не звертався до страхової компанії з вимогою відшкодувати шкоду заподіяну здоров`ю, як і в даній справі така вимога відсутня, тому зі страховика не підлягає до стягнення сума моральної шкода у розмірі 5 процентів страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно положень ст. 26-1 Закону, оскільки визначити розмір страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду не надається можливим.
А тому суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 10 000 грн. у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.
В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 суд відмовляє.
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участі третьої особи ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд відмовляє з підстав, зокрема, вказаних вище.
Так, як судом встановлено, що саме водій ОСОБА_3 створив небезпеку для автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , і дії водія ОСОБА_3 перебувають у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, і саме водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п.10.1 ПДР.
Крім того суд зауважує, що ні водій ОСОБА_3 на власник ТЗ ОСОБА_6 взагалі не зверталися до страховика. Тобто не вбачається добросовісності у діях останніх, а звернувся ОСОБА_6 до суду з позовом під час розгляду позову ОСОБА_1 , що радше свідчить про спосіб захисту та зменшення суми яка підлягає відшкодуванню. 
Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача. 
Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно матеріалів справи попередній розрахунок розміру судових витрат позивача ОСОБА_15 складають витрати на правничу допомогу у розмірі 9800 грн та судового збору у сумі 840,80 грн. Заяв про їх збільшення чи подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, - не подавалося. 
Інші учасники розгляду справи в судовому засіданні вказали, що докази їх судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Досліджуючи подані ОСОБА_15 докази на підтвердження витрати на правничу допомогу у розмірі 9800 грн, а саме: подані копії ордеру на надання правової допомоги від 26.03.2020 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договору про надання правничої допомоги від 19.05.2018 року № 794, попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, квитанцій, вбачається, що вони складаються з наступного: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 420,40 грн.; складання позовної заяви 2 522,40 грн.; подання заяви до суду 420,40 грн.; участь у судових засіданнях 2 522,40 грн.; надання правової допомоги при розгляді кримінального провадження в Крюківському районному суді 3 500,00 грн.; надання правової допомоги в Полтавському апеляційному суді 1 500,00 грн. Всього: 9 885,60 грн. Згідно поданих квитанцій сплачено19.05.2018 року 3500 грн, та 26.03.2020 року у сумі 6300 грн. 
Тобто, до попереднього розрахунку судових витрат включені витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) при розгляді кримінального провадження.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір — обґрунтованим (п.268).
У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В іншій своїй Постанові від 07.09.2020 року справа № 910/4201/1 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. 
Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 922/1163/18.
Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, їх доведеність та фактичну наявність, за встановлених обставин, з урахуванням встановлених та доведених обставин суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу є сума – 4885,60 грн. 
При цьому, враховуючи часткове задоволення позову (95,24 % до відповідача ПАТ «СК «АРСК» та 31,87 % до відповідача ОСОБА_3 ) суд відповідно стягує судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 та витрати на правничу допомогу у сумі 4885,60 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 256-259, 264, 267, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд –

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», за участі третьої особи ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «АРСК» (код ЄДРПОУ 20474912, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська 8), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) грошові кошти у сумі 100 000 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди; 400,39 грн в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору; 2307,09 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (адреса реєстрації: Полтавська область, Хорольський район, с. Мусіївка, адреса проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) грошові кошти у сумі 174767,57 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди; 10 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди; 2000 грн. витрат на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження; 133,98 грн в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору, 772,02 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти вимог позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», за участі третьої особи ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - відмовити. 
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участі третьої особи ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 30.03.2026 року.