РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 126/1374/25 
03 березня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Грипіч Л. А. 
з участю секретаря Вознюк Ю. В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
Свій позов обґрунтовує тим, що 09.06.2024 року між ТОВ “Авентус Україна” та ОСОБА_1 було укладено договір позики №7973178. Вказаний договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно - телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
27.02.2025 року між ТОВ “Авентус Україна” та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено Договір факторингу №27022025, відповідно до умов якого ТОВ “Авентус Україна” передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ “Авентус Україна” права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №27022025 від 27.02.2025 року, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 22 527,50 грн., з яких: 6 500,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 10 237,50 грн. - заборгованість за відсотками та 5 790,00 грн. Заборгованість за пенею, штрафами. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики №7973178 від 09.06.2024 року у розмірі 22 527,50 грн. 
Оскільки, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кредитні кошти не повернув, у нього утворилася заборгованість.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за договором позики № 7973178 в розмірі 22 527,50 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 28.07.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.
Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 01.12.2025 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
16 січня 2026 року на адресу суду від представника відповідача — адвоката Оніщука С. П. — надійшов відзив на позов. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором сторона відповідача посилається на те, що відповідач заперечує факт укладення кредитного договору. Також зазначено про відсутність будь-яких доказів отримання відповідачем грошових коштів та про непропорційне нарахування процентів і санкцій, що порушує принцип справедливості.
Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів"» у повному обсязі, оскільки сторона позивача не довела факт виникнення зобов`язань у відповідача.
21 січня 2026 року сторона позивача подала до суду відповідь на відзив. Позивач вважає, що, підписавши договір, відповідач засвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. Волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а правочин вчинено у формі, встановленій законом, і спрямовано на реальне настання обумовлених ним правових наслідків — отримання кредитних коштів позичальником, що й було здійснено сторонами.
Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладенням договору. Отже, кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а під час укладення договору не було порушено Закон України «Про захист прав споживачів».
Твердження відзиву про те, що умови договору щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації є несправедливими, на думку позивача, не повинні братися до уваги. Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторони визначили за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України). Відповідач розумів розмір процентів, надаючи згоду на отримання коштів. Відсотки, які просить стягнути позивач, нараховані за ставкою, передбаченою договором саме за понадстрокове користування кредитом.
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, визначених договором. Позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладення договору між відповідачем та первісним кредитором, а також для обґрунтування розміру заборгованості.
У свою чергу, представник відповідача — адвокат Оніщук С. П. — 26.01.2026 подав до суду Заперечення на відповідь на відзив, які мотивував тим, що Відповідь на відзив не спростовує доводів відповідача та не містить належних доказів укладення договору саме ОСОБА_1 . Аргументи позивача базуються на загальних теоретичних положеннях без належної доказової бази. Крім того, позивач ігнорує соціальний статус відповідача та принцип пропорційності.
Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданому позові просили суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримали .
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відзив на позов підтримав .
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що 09 червня 2024 року між ТОВ “Авентус Україна” та ОСОБА_1 було укладено договір позики №7973178, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати відповідачу у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позивачу плату (проценти) від суми позики. Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
27 лютого 2025 року між ТОВ “Авентус Україна” та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено Договір факторингу №27022025, відповідно до умов якого ТОВ “Авентус Україна” передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників.
Згідно п.1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.
Згідно п.1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №27022025 від 27.02.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики №7973178 від 09.06.2024 року в розмірі 22 527,50 гривень, з яких: 6 500,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 237,50 гривень сума заборгованості за відсотками та 5 790,00 грн заборгованість за пенею, штрафами.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п.2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 №566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копію договору про надання позики та складений позивачем розрахунок заборгованості.
Однак, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірі зазначеному в договорі позики №7973178 від 09.06.2024. Зокрема, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надано суду копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.
Вказане відповідає висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19).
Таким чином немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також сума відсотків, зазначена в розрахунку, є правильними.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доведеність наявної суми заборгованості за договором позики є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки будь - яких доказів отримання відповідачем грошових коштів позивач не надав, а факт укладення з відповідачем договору позики не є достатньою підставою для стягнення з відповідача заборгованості у зазначеному позивачем розмірі, а відтак у задоволені позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем. 
Керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 77, 78, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 279, 280 ЦПК України, ст. ст. 512, 514, 516, 526, 530, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд -  
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (місце знаходження м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, Київська обл.), код ЄДРПОУ: 35625014.
Відповідач:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (житель           АДРЕСА_1 ) РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повне рішення складено
09 березня 2026 року.  

Суддя	Л. А. Грипіч