ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року		Справа № 500/3822/25 пров. № А/857/210/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В., 
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року (суддя Чепенюк О.В., м.Тернопіль, повний текст складено 17 листопада 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУПФ), в якому просила:
визнати протиправним та скасувати наказ ГУПФ від 02.06.2025 №189-О «Про звільнення ОСОБА_1 »;
поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУПФ (далі Посада, Відділ відповідно) з 03.06.2025;
стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день винесення судового рішення.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що після внесення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 № 1285-IX (далі Закон № 1285-ІХ) змін до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» (далі Закон № 889-VІІІ), який є спеціальним законодавчим актом у спірних правовідносинах, останнім повністю унормовано порядок вивільнення державних службовців, зокрема у випадку скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, а відтак, норми трудового законодавства не підлягають застосуванню. Тож, вирішуючи відповідний спір, суду необхідно було перевірити дотримання відповідачем порядку вивільнення осіб з посади державної служби у зв`язку з її скороченням у розрізі положень Закону № 889-VІІІ. 
Також зазначає, що положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» від 12.05.2022 № 2259-ІХ, який набрав чинності 20.05.2022, (далі Закон № 2259-ІХ) встановлено заборону щодо переведення державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування, які були призначені без конкурсів в період дії воєнного стану, на іншу посаду в органі місцевого самоврядування і під час дії воєнного стану і після його завершення чи скасування.
Крім того, вказує, що суд першої інстанції не встановив, чи мають рівні умови продуктивності праці і кваліфікації провідні спеціалісти Відділу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи скорочення однієї з двох рівнозначних посад, на яких перебували працівники призначені за строковими трудовими договорами за однакових умов без конкурсу, відповідач повинен був провести порівняння кваліфікації і продуктивності праці обох провідних спеціалістів та врахувати переважне право на залишення на роботі державного службовця з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Однак, відповідач такого порівняння кваліфікації і продуктивності праці провідних спеціалістів Відділу до звільнення з посади ОСОБА_4 не проводив.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що наказом ГУПФ від 28.04.2023 № 219-О відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було призначено ОСОБА_1 на Посаду до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку з дня припинення чи скасування воєнного стану.
Штатний розпис ГУПФ на 01.01.2025 затверджено наказом від 31.01.2025, такий, зокрема, передбачав в управлінні обслуговування громадян 12 відділів обслуговування громадян (сервісних центрів). У Відділі, де працювала позивач, штатним розписом було визначено 8 штатних одиниць, а саме: начальник відділу – 1 посада, заступник начальника відділу - 1 посада, головний спеціаліст - 4 посади, провідний спеціаліст – 2 посади.
Наказом ГУПФ від 28.04.2025 № 237 введено в дію зміни до штатного розпису на 2025 рік. Відповідно до цих змін, серед іншого, в управлінні обслуговування громадян у Відділі виводилася Посада, натомість у відділ обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) вводилася посада провідного спеціаліста.
01.05.2025 ОСОБА_1 ознайомлено під розписку про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату державних службовців, скороченням посад державної служби внаслідок зміни штатного розпису ГУПФ на 2025 рік.
Наказом ГУПФ від 02.06.2025 за №189-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з 02.06.2025 з Посади у зв`язку з скороченням посад державної служби внаслідок зміни штатного розпису, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ. Підстава для прийняття наказу про звільнення: попередження про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату державних службовців, скороченням посад державної служби внаслідок зміни штатного розпису ГУПФ від 01.05.2025.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон № 889-VIII.
Відповідно до положень частин другої та третьої статті 5 Закону № 889-VIII, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Підстави для припинення державної служби передбачені статтею 83 Закону № 889-VIII.
Так, державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду. 
Таким чином, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Відповідно до положень частин першої-другої статті 41 Закону №889-VІІІ державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:
1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;
2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.
Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.
За положенням статті 42 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; 11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
З наведеної норми слідує, що при скороченні працівників роботодавець зобов`язаний у першу чергу залишити на роботі тих, хто має вищу кваліфікацію та кращу продуктивність праці. Якщо ці показники однакові, перевага надається наприклад: сімейним з утриманцями, працівникам із більшим стажем, учасникам бойових дій тощо. 
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до штатного розпису ГУПФ на 2025 рік у Відділу було передбачено дві посади провідного спеціаліста і обидві посади були зайняті.
Позивач та інший працівник ( ОСОБА_3 ) обіймали дві рівнозначні посади провідного спеціаліста Відділу, будучи призначеними на них на однакових умовах без конкурсного відбору у період дії воєнного стану до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку з дня припинення чи скасування воєнного стану. 
Наказом ГУПФ від 28.04.2025 № 237 внесено зміни до штатного розпису на 2025 рік, зокрема, в структурі управління обслуговування громадян виведено посаду провідного спеціаліста у Відділі та введено таку ж посаду у відділі обслуговування громадян № 11. 
Таким чином, запровадженими змінами до штатного розпису було скорочено одну з посад провідного спеціаліста, тобто зменшено штатну чисельність працівників, а не ліквідовано конкретне робоче місце.
За наведених обставин, відповідач був зобов`язаний був провести порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників, які обіймали рівнозначні посади, на які були призначені за строковими трудовими договорами за однакових умов без конкурсу, з метою визначення особи, яка має переважне право на залишення на роботі на підставі статті 42 КЗпП.
Однак, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, такого порівняння відповідачем не проводилось, відсутні також докази попередження іншого працівника про можливе звільнення. Натомість відповідачем було фактично визначено до звільнення саме позивача, що свідчить про порушення встановленої процедури вивільнення працівників, оскільки скороченню підлягала Посада, а не конкретний працівник.
Доводи відповідача щодо неможливості переведення державних службовців, призначених без конкурсного відбору у період дії воєнного стану, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки ці обставини не звільняють від обов`язку дотримання вимог статті 42 КЗпП при вирішенні питання вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність звільнення позивача, наявність підстав для її поновлення на Посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем так і відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	

Повне судове рішення складено 13.04.2026.