ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/476/25 Головуючий суддя І інстанції Кочнєв О. В.
Провадження № 22-ц/818/512/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2025 року, по цивільній справі № 632/476/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зміну розміру стягуваних аліментів,
в с т а н о в и в :
У березні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зміну розміру стягуваних аліментів.
В обґрунтування позову посилався на зміну сімейного стану для такого зменшення, а саме наявність у позивача ще однієї дитини разом із відповідачкою ОСОБА_4 , а саме другого сина у даному шлюбі із вказаною відповідачкою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що передбачає для забезпечення рівності забезпечення дітей - зменшення розміру аліментів, при якому кожна дитини буде мати рівну частку на утримання від позивача.
З наведених підстав ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області №2-332/2011 від 07.02.2011 року на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які отримує відповідачка ОСОБА_7 : з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - на 1/6 частку з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, а також - зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 згідно судового наказу від 27.09.2018 року у справі №632/1857/18 на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, - на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Рішенням Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача з дружиною- ОСОБА_4 народився син ОСОБА_9 , який є третьою дитиною позивача, та на нього він не сплачує аліменти, як помилково у резолютивній частині зазначив суд. Судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2018 року у справі №632/1857/18 з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також, суд у резулятивній частині рішення помилково зазначено про стягнення аліментів на користь осіб, які не були учасниками справи.
Наголошує, що підставою звернення до суду про зміну стягнутих в було те, що у нього у шлюбі народилася третя дитина, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що також суд помилково не взяв до уваги, що він в добровільному порядку надає матеріальну допомогу рідній матері - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є пенсіонеркою по інвалідності 3 групи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 від 25 серпня 2010 року, та перебуває на лікуванні.
Зазначає, що з урахуванням наявності на утриманні позивача трьох дітей необхідним і достатнім розміром аліментів на утримання трьох дітей, для забезпечення гармонійного розвитку дітей є 1/6 частина від всіх видів заробітку позивача, з урахуванням вимог ст. 182 СК України та розміру заробітної плати позивача.
У письмовому відзиві на скаргу відповідачка ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі необґрунтованими. Народження у позивача двох дітей від іншого шлюбу без доведення ним погіршення свого майнового становища не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання спільної дитини позивача та відповідачки. Позивач не надав доказів погіршення свого матеріального становища. 
Зауважила, що позивач має постійну роботу та стабільний високий заробіток, працює у філії бурове управління «Укрбуггаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування». З довідки про заробітну плату апелянта вбачається, що його матеріальне становище поліпшилося, стало набагато кращим, ніж було на час ухвалення рішень про стягнення аліментів на утримання дітей.
Звертає увагу суду, що аналізуючи зібрані по справі докази, можливо прийти до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів (а саме від 09.02.2011), визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду першої інстанції не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Згідно постанови Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. На її думку вимога позивача про зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 буде значно звужувати законне право неповнолітнього ОСОБА_6 на належне утримання, яке передбачене нормами СК України. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.
Зауважує, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зміну розміру стягнутих аліментів в сторону їх зменшення, стосовно дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а тому судом прийняте законне та обґрунтоване рішення.
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржене рішення відповідає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з утриманням дитини дружини. Крім того, суд зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. На думку суду, належних та допустимих доказів того, що змінилися обставини, які існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення аліментів, позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.
Згідно зі ч. 9, 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до правової позиції, відображеної у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року в справі №509/5304/20, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22.
У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 зазначено, що при розгляді позовів щодо зміни розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року в справі №343/945/19, від 12 січня 2022 року в справі №545/3115/19, від 23 травня 2022 року в справі №752/26176/18.

Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказані висновки містяться постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №545/3115/19 (провадження №61-18145св20).
Отже, з аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 Сімейного Кодексу України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком, а відповідачка ОСОБА_3 матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданою Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 07.02.2023 року(актовий запис №241 від 27.09.2008 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайському реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Харківській області)(а.с.14).
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2011 року у справі №2-332/2011, яке набуло чинності 18.02.2011 року, з позивача на користь відповідачки ОСОБА_12 стягуються аліменти на утримання вказаної дитини у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2010 року і до повноліття дитини (а.с.17).
Також, позивач є батьком, а відповідачка ОСОБА_13 матір`ю ще двох дітей позивача: сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданою Верхньоорільською сільською радою Первомайського району Харківської області України (актовий запис №01 від 14.06.2011 року)(а.с.15) та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданою Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис №2956 від 26.12.2019 року)(а.с.16).
ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 з 25.02.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (актовий запис №19)(а.с.13).
Судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2018 року у справі №632/1857/18 з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) позивача, але менше 50% прожиткового мінімуму для дитини (а.с.19-20). 
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі половини заробітку (доходу), хоча цей розмір не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), тобто по 1/6 частки на кожну дитину.
Як було встановлено судом першої інстанції в судовому засіданні, позивач працює з 14 лютого 2025 року у філії бурового управління «Укрбуггаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в Шебелинському відділенні бурових робіт ФБУ «Укрбургаз» та підтверджується довідкою про доходи (а.с.62). 
Всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивач у межах предмету свого позову не надав до суду відомості про те, що його майновий стан погіршився у порівнянні з тим, яким він був на день ухвалення згаданого рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області №2-332/2011 від 07.02.2011 року про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у такій мірі, що він утримує кожного з двох наступних його синів на рівні, меншим, ніж першого свого сина.
Наявність на утриманні позивача ще однієї дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів без доведення погіршення майнового становища позивача. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 року у справі №554/3355/20.
Відтак, оскільки у матеріалах справи відсутні докази фінансового становища позивача з моменту стягнення аліментів, суд дійсно не може перевірити чи дійсно відбулося погіршення фінансового становища позивача.
Таким чином, позивачем дійсно не доведено що загальний сукупний розмір аліментів, які з нього стягуються, перевищує встановлений ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, розмір аліментів на дітей відповідає вимогам сімейного законодавства, належних та допустимих доказів щодо погіршення майнового стану позивача, внаслідок чого виникла б необхідність у зміні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі позивачем не надано, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 ..
Таким чином, позивач не довів підстави свого позову, про те, що він не може утримувати інших своїх неповнолітніх дітей на належному рівні, та що його майновий стан після ухвалення судових рішень про стягнення аліментів з урахуванням розміру його доходів на день розгляду цього спору погіршився. Належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76 ЦПК України до справи позивач всупереч свого процесуального обов`язку (ст.ст. 12, 81 ЦПК) не надав. 
Аналогічні за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) та в інших справах.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №715/2073/20.
Таким чином, окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився.
Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19).
Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням встановлених обставин справи, матеріального становища позивача, його фізичного стану, встановленого на дитину відповідного віку, та обов`язку утримання дітей в рівній мірі як матері такі батька, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову про зміну розміру аліментів, прийняв рішення, що відповідає положенням СК України та інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Крім того, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів підстави свого позову, які суд першої інстанції безпідставно вважав доведеними, про те, що позивач не може утримувати інших своїх неповнолітніх дітей на належному рівні та несе непропорційні його доходам надмірні додаткові витрати на лікування матері, яка хворіє та потребують лікування, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76 ЦПК України до справи позивач всупереч свого процесуального обов`язку (ст.ст. 12, 81 ЦПК) про те, що майновий стан позивача після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів з урахуванням розміру його доходів на день розгляду цього спору погіршився не надав. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність другої дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Доводи скарги про те, що судом помилково зазначено, що судовим наказом на третю дитину ОСОБА_5 стягуються аліменти та про третю особу ОСОБА_14 , не є такими, що є підставою для скасування правильного та обґрунтованого рішення суду, а є підставою для звернення до суду із заявою про виправлення описки про виключення з рішення суду.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відповідно до ст. 375 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, передбачених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2025 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складений 14 квітня 2026 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії   О.В. Маміна.

Н.П. Пилипчук.